242 



Nogle Aar efter viste den sig ganske pludselig i stor 

 Mængde paa Lærkene i Alm in dingen paa Bornholm, 

 hvor den holdt sig i Aarene 1840 — 47. Desværre foreligger 

 der kun sparsomme Meddelelser om dette betydelige 

 Angreb (se Schiodte Naturh. Tidsskrift 4. Bd. 1843. p. 

 346). Det var navnlig i de første Aar 1840-41, at den 

 medtog Lærketræerne saa stærkt, at 120 Td. Land vare 

 udsatte for at blive helt ødelagte. Den fandtes i saadan 

 Mængde, at dens Kokon'er dækkede Skovbunden i et 

 helt Lag. Saa vidt vide^, blev der ingen Foranstaltninger 

 foretagne imod den, og Angrebene ophørte efterhaanden 

 ved Snyltehvepsenes Virksomhed. Siden den Tid er 

 Arten ikke gjenfandet her i Landet. 



Da Lærketræet i det hele taget ikke synes at trives 

 vel hos os og bl. a. er stærkt udsat for Svampeangreb, 

 er Plantningen af dette smukke Træ blevet stadig 

 sjældnere, i hvert Fald i ublandet Bestand. Sammen 

 med Bogen trives Lærken fortræffeligt og giver udmærkede 

 Stammer, og da dette Fællesskab ikke begunstiger Insekt- 

 angrebene, vil der i Fremtiden rimeligvis kun paa Born- 

 holm, hvor Lærken endnu i større Udstrækning plantes 

 i samlet Bevoxning, være grundet Anledning til Frygt 

 for en fornyet Masse-Optræden. 



Ligesom den blandede Bevoxning er det bedste 

 Forebyggelsesmiddel, er Afbankning af Larverne ved et 

 begyndende Angreb det eneste Udryddelsesmiddel. Det 

 vil navnlig komme an paa, at Angrebet opdages i Tide, 

 fordi iVrten optræder saa pludseligt og formerer sig taa 

 stærkt, og større Lærkebevoxninger burde da heller ikke 

 savne Tilsyn i denne Retning. 



2. Lophyrus. 



Larverne af denne Slægt kjendes fra alle andre 

 Naaletræ-Larver ved at have 7 Par Gangvorter paa 



