275 



søgte Skovbunden »var Jordbunden i hele den i 1872 

 angrebne Del af Plantagen paa samme Maade (som den 

 i 1873 angrebne Del) opfyldt af dem«. 



I de efter 1868 følgende Aar rykkede Angrebet 

 stadig videre mod Nord, i nogle Aar i svagere, i andre 

 i stærkere Grad, men i det hele taget vistnok aftagende 

 i Styrke. I 1873 og 1874 sværmede Hvepsene endnu 

 massevis i Plantagen (J.); i Efteraaret 1873 fandt 

 Fritz endnu »Jorden saa fuld af Larver, at jeg fandt 

 dem i Hundreder paa et Par Kvadratalen under et 

 eneste Træ«. I dette Aar, 1878, stod endnu kun en 

 yngre Afdeling i den nordøstlige Del af Plantagen urørt, 

 og i denne var Angrebet i September 1874 særlig stærkt. 

 Dermed synes det dog efter 7 Aars Forløb at være 

 forbi, men der var da heller ikke et brugbart Træ 

 tilovers i Skoven. Et Glas med Larver, der var indsendt 

 fra Skovrider Rosen, var forsynet med følgende Op- 

 lysning: »9 Stk. Larver afLyda alpina fra 1874, tagne 

 i Jorden den 20de August 1875 i Palsgaards Skov. 

 Udbyttet af en halv Dags Søgen, som i 1869 gav 3000 

 Stykker. I disse Larver findes Snyltehvepseunger«. Et 

 andet Glas fra samme indeholdt nogle Larver med Be- 

 tegnelse: »Lyda alpina Larver tagne paa Træerne i 

 Palsgaard Skov den 1. September 1875«. Senere Med- 

 delelser savnes, men i Begyndelsen af Firserne kom den, 

 som det synes, atter til Kræfter, saa at man maatte 

 tage nye Forholdsregler imod den. Medens man i 

 Tyskland i stor Maalestok har anvendt Inddrivning af 

 Svin i de angrebne Skove til Ødelæggelse af Larverne 

 i Skovbunden og det med godt Udbytte, bleve Svinene syge 

 af denne Føde i Palsgaard og gjorde da næppe synderlig 

 Nytte. Maaske .skyldes dette dog Mangel paa Erfaring 

 til den rette Pasning af Dyrene. Heldigere gik det med 

 en anden, ganske ny Udryddelsesmaade, som Hr. Kammer- 

 herre de Thygeson havde prøvet og anbefalede, og som 



18* 



