I. ÁLTALÁNOS RÉSZ. 



tí 



ÉLETMÖl). 



azon évben szoktak kikelni és teljesen kifejlődni, mely- 

 ben a peték rakva voltak. En legalább részemről azt 

 hiszem, liosíy valamennyi európai Lygaeicla tökéletesen 

 kifejlett állnpotbau tflel át. E feltevésre jogosit azon 



körülmény, hogy eddig a nálunk tenyésző fajoknak már 

 csaknem felénél tényleg ezt a viszonyt találtam, és nem 

 szenved kétséget, liogy további téli kirándulások a többi 

 fajok áttelelését is határozottan ki fogják mutatni. 



FÖLDEA.TZI ELTEEJEDES. 



A magyar bii-odalom nemcsak geographiai, hanem 

 faunistikai tekintetben is határozottan jellemzett egysé- 

 get képez, és mint ilyen külön magyar fatin.\terület 

 nevezete alá foglaUiató. E terület magában foglalja Ma- 

 gyarországot, Erdélyt, és Horvát-Tótországot ; nem 

 számithatjuk azonban hozzá a már határozottan dél- 

 európai jellegű magyar-dalmát tenger2iartot. * 



A nagy eurój)ai fauna-bh-odalom ** három területe ér 

 hazánkban össze, és ez az, a mi faunánknak annyi ér- 

 deket, annyi változatosságot és gazdagságot kölcsönöz. 



A Lygaeidák családja is szépen van képviselve, és 

 hiven tükrözi vissza az átmenetet Nyugat-, Dél- és Kelet- 

 Európa faimái között. Az eddig észlelt fajoknak ugyanis 

 mintegy | része közösen él mind a három területen, 

 1 része csak Nyugat- és Dél-E uróiJában tenyészik ; de 

 vannak ismét fajok, melyek Európán kivül még Szibé- 

 riában, Kis-Azsiában és Ejszak-Afilkában is előfordul- 

 nak. Nem kevésbbé jellemző az is, hogy néhány csaknem 

 egész Európában elterjedt, nem ritka faj, mint Macroih'ma 

 iiiicnijitfiinii. l'd.'iűtiní hiniijir, nálunk eddig nem találtatott. 



A nyugat-európai faunaterület képviselői gyanánt 

 eniHthetók hazánkliól : Cawptotchis nintalis, O.víjcarenus 

 modí-íitux, lUnijiarurliriinnis jiilicunih, Laskisoiiiiis i'iiervis, 

 Ti'a}H'zii)tiitiin ilisjKw, SciiliijKHiti'tlitm jiilu.^ns, l\reimiri)n's 

 icaiinnisis. 



* Az ott észlelt Lygaeidi^kat ennélfO'ji'a miuiliilm végén külön függelékben 

 aoroltani fel. 



** Állatföldi'ajzi ismereteiiü; jelen íUlúsániU tudjuk, miszeriut szűkebb érte- 

 lemben vett eiu-ópai faunaterületröl, mely t. i. egyedül csak kis fnhli-észünki'e lenne 

 szorítkozva, ma mái- nem szólhatunk. Ey fauni-stikai eg>'ség a természetben nem 

 létezik. Ma mái- íUtalánosau el van fogadva, hogy azon faunistikai egység, melyhez 

 Európa tartozik, azonkivül még Éjszak-Afrikát, Kis-Ázsiát és Szibériát is magában 

 foglalja. Ezen tágabb értelemben vett úgynevezett eubópaj fauna-birodalom 

 nézetem szerint a következő faunaterületekro oszlik : 1. Nyugat-Ettrúpa, földi-é- 

 szünk éjszakujTigati része délre az Alpokig, keletre Oroszországban azon vonalig, 

 mely egyfelől a keleti és jeges tenger, másfelöl a fekete és kaspí tenger- -vízválasztó- 

 jának felel meg. 2. Dél-Eiiripa, földrészünk három nagy déli félszigete Dél-Fi-an- 

 cziaországgal és a földközi tenger szigeteivel. 3. Kelet-Eurűlia, Em-ópa többi 

 része. 4. Síibíria. 5. Kjs-Ásna. 6. Éjízalc-Afriltn. — Sajnálom, hogy jelen magán- 

 rajz özük kerete e tárgyat bővebben kifejtenem nem engedi. 



Dél-Európából nj'omuluak hozzánk : Illissiis Doriae, 

 Piuraris cri/ilirocephalus, hlacroplax fasciatii-s, PUnthisiis 

 liiniiiiifiini.s. Közösen birjulí Dél- és Kelet-Eiu'ópával a 

 következő fajokat : Geocoris s-iculus, ]\Ietopopla.v ditniinn- 

 dcs, Oxijcareiuis coUaris, Icits awjularis, Beosiis erijthi-opte- 

 rus, Pi/rrhocorís niartiinatus. Csaknem kizárólag kelet- 

 európai faj a (ieociiriií dispar, mig a l'ítclii/iiii'nis validiis 

 hazánkon kivül csak Kis-Ázsiában fordul elő. 



Van azonban két általam leh't iTJ faj, riiiitJii»ii>> hun- 

 (jariciis és KiiihlHliiK ciliatuís, melyek hazánkon kivül ed- 

 dig még sehol sem találtatván, faunánk kizárólagos 

 sajátságait képezik, és különösen jellemző fajai közé 

 tartoznak. Nevezetes ritkaságot bnunk az eddig csak 

 Franczia- és Olaszországból ismert Diiitorphüpterus Spi- 

 nolae szép fajban is. 



Az egész magyar faunaterület könnyebb áttekintés 

 végett négy különbíiző tájra osztható, melyek egymástól 

 nemcsak áUat- és növénytani, hanem topographiai és 

 meteorológiai tekintetben is szembetünőleg eltérnek. E 

 négy természetes táj : az éjszaki felföld, a délkeleti fel- 

 föld, a központi síkság és a délnyugati dombvidék." Leg- 

 gazdagabb ezek között úgy a fajok, mint az egyedek 

 számára nézve a délnyugati dombvidék változatos talaja, 

 nevezetesen pedig a budai hegyek kopár lejtői. Ezután 

 következik a központi síkság, majd a délkeleti felföld; 

 az éjszaki feU'öld azonban aránylag mégis legszegényebb. 



Az egész magyar fauuaterületen eddig összesen 100 

 Lygaeidafaj észleltetett. Ezek közöl 30 faj mind a négy 

 tájon előftirdul ; a többi hol csak egy, hol két vagy há- 

 rom tájon is találtatott. 



így AZ ÉJSZAKI felföldön élő 50 faj közöl a \i/siiix 

 Jacolirai', [.iiii/niniris sylrfstrix és St>)(ini'c<in's pali'xtris 

 csakis itt lorduhiak elő. 



A DÉLKELETI FELFÖLDÖN 60 faj teuyészik, melyek kö- 

 zöl a többi három tájon nem észleltettek még a követ- 



* Itt lényegében azon felosztást követein, melyet niunkálatiiiliim u nul':y. kir. 

 meteorológiai és föUUlelejességi intézet is haszuálui szokott. 



