I. ÁLTALÁNOS KÍ:SZ. 



ÁTALAKULÁS, ÉLETMÓD. 



nél felényivel rövidebb. Legujabbiiu pi'dig egy Ilhiijia- 

 rochi-Dmiix hirmtux példáuyt láttam, melynek balcsápja 

 csak ktt izülékből áll ; a rendes vastagságú utóizülék 



ugyanis közvetlenül a szabályos alkotású első izülékhez 

 csatlakozik s e mellett csak valamivel rövidebb, mint a 

 jobb csáp harmadik és negyedik izüléke együttvéve. 



ELETMüD. 



E család fajai mind szárazon tartózkodnak, és kevés 

 kivétellel a száraz, kopár helyeket kedvehk. Egyedül 

 csak az Isi/hkkIii/ius .lalmlcti, (ícdcoris dicjiar és Chilacis 

 Ti/phae fajok bk-nak a vizenyősebb helyek iránt kiváló 

 előszeretettel ; a Hencstaris halophilus pedig alföldi sós- 

 tavaink szikes partjait látszik különösen szeretni. A 

 többiek mind lehetőleg vizszegéuy helyeken, napsütött 

 kopárokon, verőfényes lejteken, kövecses dombokon, 

 gyejjes legelőkön, sovány réteken, szegényes növényzetű 

 jnisztákon, száraz homoktalajon és ezekhez hasonló más 

 lelhelyekeu tanyáznak, hol egyenként, hol kisebb-na- 

 gyobb társaságokban. Különösen egyes fajok — uünt 

 péld. Ijjíjacus equestris, de főleg Fiirrhocuris aptcrus — 

 tavaszszal, sőt nyáron át is nagy csapatokban szoktak 

 összegyűlni, s fák és falak tövében sütkérezve gyaki-an 

 seregestül találhatók. I'latijijaxtcr Alnetis és fcmujinem, 

 valamint Taplini/icltus i-ontrtirtiis fahéj alatt fordul- 

 nak elő. 



Legtöbben azonban száraz növényhulladékok, lehul- 

 lott falevelek, moh és kövek alatt, fű között és apróbb 

 növények tövénél tartózkodnak. A világosabb színezetű 

 fajok, mmők a Xi/siiis-íé\ék, továbbá a Cíjmina, Arthe- 

 miiui, O.ri/carenina és Hetooijaxtrina alcsaládok képvi- 

 selői niilr különféle növények szárain és levelein élnek ; 

 mig az élénk tai'ka színekkel bir(j /.í/r/«í>».s-fajok gyakran 

 virágokon is találhatók. Itt is észlelhetjük tehát némileg 

 az állatok színének a környezethez való alkalmazko- 

 dását. 



\'\ rovarok liegyen-völgyön mindenütt előfoiduliiiilí, 

 ii hol ii Icnyészésűkhöz megkívántató feltételek megvan- 

 nak. Hogy elterjedésük függélyes irányban nálunk mily 

 magasra terjed, egész bizonyossággal nem tudhatjulí, 

 minthogy épen a határszéli magasabb hegylánczok tüze- 

 tes hemipterologiai átkutatásban még nem igen része- 

 eültek. Eddigi észleleteim szerint leguuigasabban men- 

 nek fel J ,i/ii(icii.i sa.fatilix, l'aclii/mmis /ihueniceus és Piiii. 

 ICzeket ugyanis a magyar orvosok és természetvizsgálók 

 XVI. nagygyűlése alkalmával 1S72. szeptember havá- 

 liaii :i nirii:\iliai Herkulesfürdó felett tornvosuli) l)omog- 



leten, közvetlenül annak csúcsa alatt, tehát körülbelül 

 1500 méternyi magasságban gyűjtöttem. Nem sokkal 

 csekélyebb magasságban élnek Xi/siim Jamlieai; Liiji/ro- 

 coris sylfeslris és Hcteruija.iUT i'rticcic Tátrafüred mellett, 

 valammt Cymiis rhn-icidiis a máramarosi Pietrosz-ha- 

 vason. 



A Lygaeidák táplálékát részint növényi, részint állati 

 anyagok, iUetőleg azoknak nedvei képezik. Hogy mely 

 táplálék a túlnyomó, az a fajok, de még inkább az év- 

 szak szerint változik. A növényi anyagok közöl nem- 

 csak a növényszárakat és leveleket, hanem a lágyabb 

 magvakat is szívogatják, a mint ezt Pyn-hucuris aptenis- 

 nál tapasztaltam. Az állati táplálék döglött rovarokból, 

 apró bábokból és petékből áU. Klő állatot azonban soha 

 sem támadnak meg, s azon pár ii'ó között, kik e tárgy- 

 ról megemlékeznek, bizonyára legigazságtalanabb Spi- 

 NOLA (Ess. Hém. p. 241 — 245), midőn e rovarok meg- 

 vastagodott és sokszor tövisekkel fegj'verzett mellső 

 czombjaiból azt következteti, hogy azok — legalább 

 álczaállapotukban — eleven zsákmáuynyal élnek, tehát 

 ragadozók. Én, ki e tárgyat kii-ándulásaim alkahuilvul 

 mindig figyelemmel kisértem, nem voltam tanúja egyet- 

 len egy esetnek sem, mely ama tbeoretikus vélemény 

 mellett szólna ; de igenis láttam több esetben, hogy még 

 álczák is növényi vagy az emiitett állati anyagok vala- 

 melyikén lakmároztak. 



A párosodás időszaka különböző. Némely fajok 

 tavaszszal, mások a nyári liiiiiapoklian, sőt egyesek szep- 

 temberben jiárosodnak. A koziisülés niiiullg akként 

 történik, hogy a him a nőstény hátáia kapaszkodik, s 

 miután a uemzoszervck keUőleg összeragadtak, arról 

 lefordul, és aztán az erősebb nőstény által a közösülés 

 egész tartama alatt, néha egy-két napig, fejével ellenkező 

 ú-ánybau idestova vonszoltatik. 



A megtermékenyített nőstény hosszúkás apró petéit, 

 a meuuyh-e eddig tapasztalliattam, kisebb-nagyobb cso- 

 mócskákban, hvelek vagy fűszálak felületére rakja. Az 

 álczák június előtt és októberen túl soha sem találhatók ; 

 a miből azt következtetem, hogy műidig még ugyan- 



