n. SYSTEMATnCUS KÉSZ. 



66 



Vm. ALCSALAD. — SUBFAMILIA \TI1. 



A FAJOK ATNEZETE. 



(2). A fej tető tinóm sűrű poutozáysal ; a csápok kar- 1 2 ( I ). A fejtető durva erős poiitozással ; a csápok zömö- 

 csiiak. — P. nuhilm Fall. | kebbek. — 1'. ijcnhiilatus Hahn. 



1. P. NUISILÜS FALL. 



Oblougus, niger; capite deiise subtiliterrpie puuctato ; 

 aiiteimis gi-acilibus ; tlioracis parte posteriore hemelytris- 

 qiie flavesceuti-gi'iseis, fusco punctatis ; membraiia al- 

 bida, fusco-varia ; scutello posterins litura subcordata 

 vei ut littcra V formata flavo-testacea, ornato ; fnlcris, ge- 

 uiculis imis, tibiis aiiticis totís, prosterioribus apice arti- 

 ciiloque primo tarsorum ílavo-testaceis. d" . 9 . Loug. 

 5— 5|. Lat. 1-í— 2 '"/». 



Variat tibiis iiitermediis í'crc totis flavo-testaceis ( cí ). 



Lyíjaem nuhilus Fall. Mou. cim. Suec. p. G5. C. 

 (1807),; Zett. Faim. lapp. I. p. 471. 7. (1S28); Fall. 

 Hem. Suec. Cim. p. oi. 10. (1829) ; Zett. Ius. lapp. I. 

 p. 263. 8. (1840); Thoms. Upusc. eut. II. p. 193. 30. 

 (1870). 



Paclujmcnis nuhilus Schill. Beitr. ziu- Ent. I. p. 68. 

 7. tab. 7. fig. 2. (1829); H.-Sch., Panz. Faun. Germ. 

 121. tab. 5. ; Nom. eut. I. p. 45. (1835) ; Voll. Tijdsch. 

 voor Eut. Ser. 2. V. p. 272. 4. tab. 11. fig. 6. (1870). 



EhyparochrowiiK iridiatiis CuRT. Brit. Eut. XIII. 

 p. 612. 22. (183G). 



Beosus nuhilus Sahlb. Mou. Geoc. Feuu p. 65. 1 . 

 (1848). 



l'achijnuius f Pachi/i/wnis) iiuhilii.s Flok llhyucli. 

 Livi. I. p. 246. 9. (1860). 



Peritrechus nvbilus Fieu. Eiu'. Hem. p. 184. 2. (1861); 

 StXl Öfv. Vet.-Ak. Förh. 1862. p. 218. 2; Dougl. et 

 ScöTTBrit. Hem. I.p. 189.2. (1865). Dougl. Eut. uiouthl. 

 Mag. XI. p. 267. (1875). 



Hosszudrtd, fekete ; feje tiuom sürü pontozással ; 

 csápjai ka.rcsuiik ; torjjíuak utófele és röptyűi sárgás- 

 szüi'kék, baruásan poutozottak ; röphártyája fehéres, 

 barnával tarkázva; jiajzskája utófeléu egy V alakú sár- 

 gás rajzolattal diszitett ; tomporai, czombjaiuak végső 

 csúcsa, mellső lábszárai egészen, a hátsók csak csúcsu- 

 kon kocsáiuak első izülékével együtt sárgák. 



A hiiuek középső lábszárai néha csaknem egészen 

 sárgák. 



Közönséges faj, mely nemcsak egész Em-ópában ke- 

 letre a Volgáig, hanem még a Kaukázuson túl Perzsia 



határán, nemkülönben Algírban is tenyészik. — Hegyen- 

 völgyön mindenfelé előfordul s a telet tökéletesen kifej- 

 lett állapotban tölti. LeUielj'ei : Budapest, Szeged, Hód- 

 mező-Vásárhely, Algyő (Csongi-ád \nn.) ; Miskolcz ; Kom- 

 játi (Torna vm.). Forró (Abauj viu.), Homonua (Zem- 

 plén vm.) ; Temesvár, Baziás és Grebenácz (Temes vm.). 



2. P. OENICULATUa HÁHN. 



Oblougus, niger; capite parcc, scd fortiter puuctato; 

 anteimis validiuscuhs ; thorace posterins hemelj'trisque 

 llavescenti-gi'iseis, fusco-punotatis ; mcmbrana albida, 

 fusco-varia; scutcUo posterins litura subcordata vei ut 

 littera V formata flavo-testacea, ornato ; fulcris, apice imo 

 feuiorum, tibiis anticis totis, posterioribus apice, nec non 

 articulo tarsorum basali Üavo-testaceis. cT . 9 . Long. 5 — 6. 

 Lat. 11-2 '»/»'. 



Parlii/uícius (/iniculatus Hahn Wauz. Lis. I. p. 68. 

 fig. 41. (1831). 



Lijijai'us puncticeps Thoms. Opiisc. eut. II. p. 193. 31. 

 (1870). Dougl. Ent. mouthl. Mag. XI. p. 267. (1875). 



Praecedeuti similHmus, sed auteunis pauUo validiori- 

 bus, ocuHs magis exsertis, capite fortius puuctato, tho 

 race paullo longiore bene tüstinctus. 



Hosszudad, fekete; feje gyérebb, de diu-va erős pon- 

 tozással; csápjai valamivel zömökebbek; torjának utófele 

 röptytíivel együtt sárgás-szürke, baruásan poutozott ; 

 röphártyája fehéres, barnával tarkázva; j^íyzskája utó- 

 felén V alakn sárgás foltocskával diszitett ; tomporai, 

 czombjaiuak végső csúcsa, lábszárai közöl a mellsők 

 egészen, a hátsók csak csúcsukon kocsáiuak tő-izülékével 

 együtt sárgák. 



E faj, mely valószínűleg fökU-észűuk valamennyi tar- 

 tományában tenyészik s azonkívül még Algh'ban is elő- 

 fordul, a legújabb időkig az előbbivel azonosnak tartatott. 

 Csak Thomson éles szemének sikerült eltérő jellegeit felfe- 

 dezni és fajbeli önállóságát határozottan megállapitani. 

 Mmthogy azonban Hahn idézett ábrája a svéd buviír által 

 adott leírással tökéletesen megegyezik, e fajt tehát miír 



