109 



nedsænket i Vand og med Benene forsigtigt placerede 

 paa et Par tørre Smaasten. Bagkroppen er i en uaf- 

 brudt Bevægelse, men i en, der er modsat Aande- 

 drættets. idet den skiftevis og hurtigt bevæges op og 

 ned, men ikke, som under Aandedrættet, sammentrækkes 

 og udvides; heller ikke vibrere Vingerne. Efter et Par 

 Minutters Forlob, flyver Bien bort belæsset med Vand 

 Hvor gjemmer nu Bien dette Vand? Man kan tænke 

 sig, enten i Mundhulen (Brants »lijmhiolte« — Van 

 der Hoevan Tijdsehr. VIII, 1841. p, 71), der er 

 meget stor og vid. eller i Kroen. Griber man en Bi 

 nede ved Kilden, ligesom den kommer derned, og ana- 

 tomerer den, er Kroen tom; griber man den ved Muren, 

 naar den vender tilbage, er Kroen struttende af Vand. 

 Bien er da saa belæsset, at den i det Oieblik, man 

 tager den, udsender over ens Fingre noget af Vandet; 

 dog bliver der altid nok tilbage i Kroen, til at man kan 

 konstatere dets Tilstedeværelse. Fojes hertil, at det er 

 med stor Kraft, at Vandet udstødes, at Bien tre Gange 

 i Træk kan udsende det, og endelig det anatomiske 

 Træk. at Kroen hos Hunnen er forsynet med stærke 

 Tvær- og Længdemuskler, og at Pylorus hos samme 

 Køn er et stærkere Lukkeapparat end hos Hannen, 

 tror jeg, at Kroen maa opfattes som den egentlige 

 Vandbeholder, en Slags Sugemave. Desuden tror jeg 

 nok, at ogsaa Mundhulen fyldes med Vand; thi det at 

 Bien, næsten for den faar sat sig, og ved den mindste 

 Forskrækkelse udsender Vand, synes at tyde herpaa. 

 Var det kun i Kroen, havde den vel næppe sligt et 

 Hastværk. Vand er nu ogsaa den bedste Væske til at 

 opbløde den stenhaarde Mur med, ingen anden vilde 

 gjøre det saa let. Jo tyndere og mere letflydende den 

 er, des bedre. Derfor er Vand ogsaa bedre end baade 



