117 



klædt med Kalk og meget tykkere i Kanten end i Cen- 

 trum, nemlig 2 ™ ™- i Kanten, næppe V2 "^ ™- i Midten. 

 Angaaende Laagets Bygning siger Latreille, at det 

 er dannet af koncentriske Ringe, rullede om sig selv. 

 Dette er sikkert galt. Disse Ringe har jeg nok set, men 

 det er kun Kalkpudsen, der er 3elt i Ringe; selve Laaget 

 er ikke bygget saaledes. Det var mig først ubegribeligt, 

 hvorledes Bien kunde smøre Kalk paa Indersiden, me- 

 dens den selv var paa Ydersiden. Ved Laaget Dannelse 

 maa den bære sig saaledes ad. Først dannes Indgangen 

 til Cellen som en omvendt afstumpet Kegle, Tavl. II. 

 Fig. 3, og dens Sider afglattes ; derpaa lægges langs disse 

 fine Gruskorn, der hindres fra at falde ned i Honningen 

 dels ved deres fugtige Tilstand dels ved at Inderrandene 

 ved Skraaningen har faat en bredere Flade. Disse 

 Gruskugler, der danne Laagets Rand, ere paa Ydersiden 

 beklædte med Kalk, og fra dem af bygger Bien videre 

 ind mod Centrum af Aabningen, og jo mere dette nær- 

 mes, des tyndere bliver Laaget. Et lille Hul i Midten 

 tillukkes ikke; gjennem det stikker Bien sin Tunge og 

 smører Kalk langs Laagets Rande og paa Indersiden af 

 Laaget. De koncentriske Ringe, som Latreille taler om, 

 ere dannede, ved at Bien har ført Tungen rundt i en 

 Cirkel. At dette er rigtigt, ses deraf, at ethvert Laag 

 paa Indersiden, omtrent paa Midten, har et fint, udad- 

 gaaende Hul, som en Knappenaalsprik. Det mangler 

 aldrig paa noget Laag og gaar helt igjennem dette, o : 

 det nedre Laag, som er tyndest i Omegnen af det. Laa- 

 get er altsaa dannet som en Prop, der er adskilt fra 

 Krukkens Hals ved Kalk, for nemt at kunne gaa af. 

 Hvor smuk denne Mekanisme end er, forekommer den 

 mig at blive af ringe Betydning; thi Laaget kan ikke 

 skubbes af. Umiddelbart ovenpaa dette, ja ragende ud 

 over det, ligger det øvre Laag, som er betegnet som 



