118 



Tværvæggen, og dette gaar atter over i den ovenover 

 liggende Celles Bund. Proppen maa altsaa gjennem- 

 graves; det er vel derfor, den er saa tynd paa Midten. 

 Som Lukkeapparat gør den samme Tjeneste nu, som 

 naar den var ens tyk, men giver mindre Arbejde ved 

 Gennemgravningen. Det var meget hyppigt at finde gamle 

 Celler i Muren; disse vare altid stoppede med løst Grus, 

 som rimeligvis skrev sig tildels fra Laagene, som vare 

 blevne pulveriserede af Bien, da den gravede sig ud. 

 Dog tror jeg ogsaa, at den redebyggende Bi fylder disse 

 gamle Celler helt, naar den under Gravningen stoder 

 paa dem, for at give sin egen Rede den tilbørlige Fast- 

 hed og skille sig let af med Fyld fra Gangen. Laageries 

 Grus'alene fylder nemlig ikke Cellen. 



Naar Bien har lukket første Celle, gaar den videre 

 til anden; 3—4 Celler ligge saaledes ovenpaa hinanden. 

 Derpaa følger gerne et ubenyttet Stykke Gang af meget 

 forskellig Længde, og endelig det Laag, der skiller Reden 

 fra Yderverdenen. Jeg kunde her se lidt af, hvorledes 

 dette blev bygget, og om det end ikke var af saa fint 

 et Arbejde som Cellelaagene, saa jeg dog, hvorledes 

 Hullets Indgang indsnævredes, og dermed tillige, hvorledes 

 Gangen afsluttedes. Dette sker ved, at Bien stikker sin 

 Bagkrop ind i det bløde Grus, hvormed Siderne her ere 

 blevne beklædte, og drejer sig rundt, blivende ved der- 

 med, til Hullet har faat den omvendt kegledannede 

 Form, jeg talte om, og Siderne ere blevne glatte. Saa 

 kastes en Del Gruskugler fra Røret ind i Reden. Hele 

 Hullet tillukkes, og Bien flyver bort. De tiloversblevne 

 Rester af Røret faa Lov til at sidde. 



Om det Antal Reder, Bien anlægger, ved jeg intet 

 med Sikkerhed. I Æggestokkene, jfr. Tavl. IL Fig. 7, 

 findes næppe mere end 2—3 Æg i hvert Æggerør, i 



