144 



ogsaa bekra^fter. Hunnen bruger, som ovenfor sagt, 3 — 5 

 Uger til sin Æglægning; er Foraaret kommet sent og er 

 Sommeren kold, da vil det sandsynlige være, at Af- 

 kommet af de sidst lagte Æg neppe skrider til at 

 yngle paa ny, og disse Efternolere ville da ufeilbarlig 

 søge over i Skuddene. Men den store Mængde vil yngle, 

 hvis den kan linde Lejlighed dertil; derfor maa man 

 i egen hiteresse frivilligt give dem passende Stammer 

 til at yngle i, for at afværge storre Tab. Det heftigste 

 Angreb paa Skuddene falder gjerne i Juh— September; 

 det kommer af. at det om Vinteren fældede Træ i 

 Reglen paa denne Tid er bortfort fra Skoven eller 

 bleven for tort, og derved ubrugeligt; derfor nødsages 

 Dyrene til at søge ud i de yngre Kulturer, i enkelt- 

 staaende ældre Træer eller i de lyse Udkanter af ældre 

 Bevoxninger, hvor de dels forsøge paa at komme til at 

 yngle, dels angribe Skuddene. 



Angaaende Forebyggelsesmidler skal jeg henvise til 

 det sidst udkomne (det ovenfor citerede) Værk af 

 Judeich und Nitsche 1889 og til Eichhoff 1881. 

 Allerede Eichhoff anbefaler at udlægge Fangtræer 

 fra Februar til September og forny dem hver 4 — 5 

 Uge, for stadig at byde Dyrene friske Stammer. 

 Afbarkning og Opbrænding af Barken maa ligeledes 

 finde Sted hver 4 — 5 Uge; altsaa maa Afbarkning af 

 det gamle Hold Fangtræer ske samtidig eller, for det 

 nye udlægges. De angrebne Skud maa afskjæres, saa- 

 snart de begynde at blive brune, og ligeledes brændes. 



Som Resultat af denne Fremstilling troer jeg at 

 turde hævde Correctheden af den af mig givne Udtalelse 

 om Myelophilus piniperda. Jeg skal villig indrømme, at 

 den er noget kortfattet; men at den i den Grad skulde 

 bhve misforstaaet af dem, hvem man maatte tiltro en 

 nølere Kjendskab til disse Dyr, havde jeg ikke tænkt mig. 



