154 



Krop, hen over det løse Strandsand, Jeg fulgte 

 mange af disse Jagter fra først til sidst og opdagede 

 derved, at disse to Pompilus-Arter ikke, som det ellers 

 er Tilfældet, først gravede Reden for siden at opsøge 

 et Bytte, men omvendt, først fandt og lammede deres 

 Bytte, slæbte dette hen til et for Redens Anlæggelse 

 passende Sted og derefter gravede en kort Gang ned i 

 Sandet. Denne Afvigelse finder sin Forklaring derved, 

 at Jagten efter Bytte her er blevet Hovedsagen, medens 

 Redebygningen er af mindre væsentlig Betydning, idet 

 den Gang, disse to Arter udgrave, er hurtig gjort. Hele 

 Gangen er kun 1, højst 2 Tommer lang og graves i det 

 løse Sand, der ingen Vanskeligheder frembyder, naar 

 blot Overfladen er fæstnet af Regnen, og det er netop 

 saadanne Steder, Hvepsene opsøge. Gangen gaar 

 skraat ned, og den inderste Ende, Cellen, der er videre 

 end den øvrige Del af Gangen, ligger derfor oftest kun 

 en halv Tomme under Jordens Overflade. Det er for 

 Hvepsen kun en Snes Minutters Arbejde at udgrave 

 denne Gang; derpaa opsøges den i Nærheden efterladte 

 Edderkop, som slæbes hen til Reden og trækkes ned i 

 Cellen. Den anbringes i sin naturlige StilHng, med 

 Ryggen opad og Forenden vendt mod Udgangen. Ægget 

 lægges nu paa Siden af Ryggen, ved Grunden af Bag- 

 kroppens højre Side, indenfor det højre Bagbens Laar, 

 og Gangen lukkes til med Sand, hvorefter en ny Jagt 

 strax begynder. 



Et andet for disse Pompiler mærkeligt Forhold, 

 som her ogsaa er af Interesse, er dette, at Byttet meget 

 let kan vækkes af sin bedøvede Tilstand. Jeg tog 

 ad.skillige Edderkopper fra Hvepsene, dels naar de 

 slæbte afsted med dem, dels ud af Rederne, saasnart 

 disse vare færdige, og anbragte dem i Glastuber, for 

 nærmere at kunne iagttage dem og for at følge Larvernes 



