171 



indstøbt i Fedtlegemet, med Hovedet og Mundkrogene 

 (Kindbakkerne) liggende forefter, c. 1,5 m. m. forbi den 

 sorte Plets forreste Rand, og i mere end 2 m. m. Af- 

 stand fra denne. Enden af Bagkroppen stødte vel op 

 til tredie sidste Spirakels Luftkammer, og havde noget 

 trykket Silkeormens ordinært mørkt, næsten sortfarvede 

 Tracheestammer, saa at, da Maddiken faldt ud af Fedt- 

 massen, den bageste Deel af Fordybningen eller Leiet 

 viste sig noget mørkt farvet — men om nogen Skaal 

 her kunde der ikke være Tale, ligesaa lidt som om en 

 Aabning i Bagenden af Fordybningen, alias Skaalen. 

 Desuden var ogsaa den concave Bagende af Maddiken 

 fyldt af en flad Prop af Fedt, som bagtil lukkede for 

 Maddikens Spirakelplader. Hvorledes iøvrigt Maddiken 

 fandtes liggende i et stort Antal Pupper, skal jeg i det 

 Følgende komme nærmere ind paa. 



Jeg skal ikke nægte, at Manglen af Skaal, eller af 

 enhver Befæstelse til Silkeormens Tracheer, eller til et 

 af Spiraklerne undrede mig; thi vel antog jeg den af 

 Sasaki givne Fremstilling af Skaalens Dannelse af 

 sammenlimede Fedtmasser og Muskeltrevler for umulig, 

 men jeg havde ventet, at Maddiken i Lighed med for- 

 skjellige andre Tachina-Larver havde ligget i en Sæk, 

 udgaaende fra Overhuden eller Tracheesystemet hos 

 Silkeormen, med Enden af Bagkroppen op i denne Sæks 

 Hals. Den af Sasaki omtalte og, PI. III, fig. 11, afbildede 

 Skaal antog jeg var den yderste, stærkt chitiniserede 

 og mørkt farvede Ende af den omtalte Sæk, hvis 

 tyndere, hindeagtige bageste Deel eller Bund jeg saa 

 antog for bortreven og overseet. Jeg lod indtil videre 

 det plettede Spirakel med Omgivelser urørt for at kunne 

 ligeoverfor andre konstatere mine Fund og Angivelser om 

 Maddiken, og først efter at jeg ved Aabningen af et 

 stort Antal Pupper af Silkeormen havde overbeviist mig 



