203 



naar Grenene vare tæt besatte med Larver, og at man 

 endogsaa i det Frie kun sjældent finder Grene med 

 mange Flyvehuller, hvilket viser, at Larven ikke har naaet 

 til Udvikling; og han antager, at det er Grunden til, at 

 Dyret holder sig saa sjældent. 



Dette er kun delvis rigtigt. Han kan ganske vist 

 have Ret i, at Flyvehullernes Antal ikke staar i et 

 nogenlunde rimeligt Forhold til Larvegangenes Antal paa 

 de ganske tynde Kviste eller tynde Grene (det samme 

 Resultat er jeg kommet til ved Rækker af Undersøgelser), 

 men anderledes forholder det sig med de tykkere Grene ; 

 paa disse findes Flyvehuller nok, og af de ganske faa 

 Grene, jeg har havt i Klækkehuset, har jeg alene af det 

 første Hold faaet omtrent et Par Hundrede Individer 

 frem. Af de 125 Individer, jeg har tilbage af første 

 Klækning, ere de 51 d og de 74 $. Paa de tykkere 

 Grene er Forholdet analogt med en stor Del andre Bark- 

 billers; at visse Procentdele gaa tilgrunde paa Grund 

 af Snyltere, Svampe eller af andre Aarsager, deri deler 

 den Skjæbne med mange andre Arter. 



Ikke heller kan man gaa ud fra, at Arten som 

 Helhed skulde være saa lidet intellectuelt udviklet i 

 Forhold til andre Arter, at den over en lav Sko skulde 

 anbringe sin Yngel saa slet, at allerstørste Parten maa 

 gaa tilgrunde, det strider for meget imod Naturens 

 Orden; det kan i det højeste enkelte Individer gjøre sig 

 skyldige i; men naar den faktisk anbringer sin Yngel 

 paa slige Steder, da maa det ske i en bestemt Hensigt. 

 Snarere ere de Kviste, man tilfældig faar ihænde, ikke 

 komne under de Forhold, der muliggjøre Dyrets Ud- 

 vikling; kort sagt, her findes et Forhold, som man endnu 

 ikke er naaet til Klarhed over, og hvor man indtil videre 

 er henvist til Hypotheser. 



Efter Lindemann skal Arten kun yngle i gamle 50- 

 aarige Graner i de tynde 2— 3-aarige Kviste, indtil i 



