209 



istedetfor en lithograferet Tavle med Afbildninger af 

 T. austriacus. 



Efter at have set Afbildningen, der i alle Henseender 

 er smukt og tilsyneladende meget korrekt udført, betænker 

 jeg mig ikke paa at erklære, at de to Arter umuligt kunne 

 være synonyme, dertil er Forskjellen i Habitus for stor; 

 det brede, flade Udsnit bagtil hos Hunnen af T. austriacus 

 minder langt mere om det hos T. laricis. Derimod 

 ligner Udsnittet hos Hunnen af T. elongatus betydelig 

 mere en dyb Fure, der paa begge Sider er begrændset 

 af en Vold; medens Tornene ere rudimentære eller om- 

 trent helt borte. Herved kommer Hunnen af denne Art 

 nærmest til at ligne Hunnen af T. bidentatus i Ud- 

 snittets Form. De karakteristiske Pandegruber hos T. 

 austriacus og T. elongatus synes derimod at ligne hin- 

 anden. Wachtl angiver desuden »Schwarzföhren« som 

 Foderplante for T. austriacus ; dette Træ findes jo ikke i Dan- 

 mark, men muligen kunne dog begge Arter være polyphage. 



I Deutsche Entomologische Zeitschrift, Heft I, 

 1890, Side 175, kommer Reitter tilbage til Spørgsmaalet; 

 idet han gjengiver Forskjellen paa Antennebygningen 

 paa de to Slægter, henregner han til Lymantor følgende 

 palaearktiske Arter: coryli Perr., aceris Lindem., 

 Eichhoff i Ferrari og nitidicollis Reitt., den sidste stam- 

 mende fra Marocco. 



Til Dryocoetes henregnes fremdeles følgende Arter: 

 autographus Ratzeb, alni Georg og villosus Fabr. 



L. Bedel deler i Faune des Coléoptéres du bassin 

 de la Seine, 2 Fase. Tom. VI., S. 397, Slægten Tomi- 

 cus, idet han opstiller en ny Slægt Pityogenes for 

 Arterne chalcographus, bidentatus og quadridens, der 

 tidligere blot have været opførte som en Gruppe inden- 

 for Slægten Tomicus; da T. elongatus hører til samme 

 Gruppe som de nysnævnte, maa den altsaa ogsaa hen- 

 føres til den nye Slægt. 



