83 
enten for at staa eller bevæge sig paa dettes Overflade, 
eller for at komme ind til Vandbredden. Dog herom 
mere siden. 
Undersøge vi Dyrenes Bygning, see vi, at Kroppen, 
navnlig hos Hydrometra og Velia, uagtet den maa siges 
at være baadebygget, dog er for smal og sammentrykket, 
til den kan antages at være ret skikket til at hvile paa 
Vandet, end sige flyde i dette. Benene dernæst ere alt 
-andet end Svømmebeen. Disse lange, tynde, traad- 
formede Støtter, uden Svømmehaar eller andre Vedhæng 
til at give den fornødne Drivkraft, skulle ikke kunne 
føre Kroppen med nogen Fart eller Stadighed gjennem 
Vandet; man sammenligne blot hermed de egentlige 
Vandtæger, Rygsvommernes, Been. Ligeledes er Krop- 
pens Filtlag og det Luftlag, som Dyret paa Grund heraf 
fører med sig under Vandet, en væsentlig Hindring for 
en rask Fart i Vandet. Derimod er Længden af de to 
bageste Par Been vel skikket til at hæve Kroppen op 
over Vandets Overflade og til at bringe dennes Under- 
støttelsespunkter paa Vandfladen langt ud fra hverandre. 
Forbenene ere kun korte, og deres Betydning som 
Bærere af Kroppen er vistnok kun underordnet; men 
derimod ere de ypperlige Klamre- eller Klattrebeen for 
begge Kjon, ligesom de ogsaa ere af hoieste Vigtighed 
for Hannen til at holde sig fast paa Hunnen med. Be- 
tydning som egentlige Fangbeen have de ikke, idet de 
ikke bruges saameget til at gribe eller bemægtige sig 
Byttet med, som til at hjælpe med til at holde det fast, 
naar de først have stukket Næbet i det. 
Den normale Stilling for en Hydrometra paa Vandet 
er da denne: Bagbenene staa lidt paaskraa bagud; 
Mellembenene stærkt paaskraa forefter, saaledes at 
Tarserne komme til at staa stærkt ud til Siderne, men 
saa langt fremme som Hovedet omtrent; Forbenene en- 
delig vende omtrent lige nedad, med Tarserne næsten 
