BE, 
87 
flugtssted, saae jeg dem aldrig søge at undgaa Efter- 
stræbelserne ved at dukke under Vandet; det var stedse 
Vandbredderne, de søgte til, eller i Fangenskab Siderne 
af det Kar, hvori de holdtes indespærrede, om de end 
ved stadigt at løbe Panden mod Væggen, maatte antages 
snart at være kommet til Indsigt om det unyttige i 
deres Forsøg. Heller ikke, naar de lodes i Fred, søgte 
de nogensinde nedad de Bladstengler eller Stilke, som 
jeg fra Karrets Sider lod svømme paa eller stikke ned 
i Vandet; op ad dem, bort fra Vandet, søgte de deri- 
mod meget ofte, om de saa skulde kravle flere Tommer 
i Veiret, arbeidende sig møisommeligt frem navnlig ved 
Hjælp af Forbenene, som brugtes som Klattre- eller 
Klamrebeen. Holdes de i et Kar med noget skraa 
Vægge eller Sider, saasom et Vandfad, seer man dem 
meget ofte hoppe op paa dettes Sider eller endnu hyp- 
pigere langsomt kravle op, betjenende sig paa bedste 
Maade af alle tre Par Been. Heller ikke sjeldent seer 
man dem staa med de fleste eller Halvdelen af Benene 
paa Vandet og med de øvrige paa Vandfadets Sider.) 
Men paa den anden Side er det klart, at Dyr, som 
færdes saa meget paa Vandet, let af ydre Paavirkninger, 
saasom Vindstød eller Strømmens Hastighed eller Bølge- 
gangen, maa kunne bringes ud af Stillingen ovenpaa 
Vandfladen og ufrivilligt komme mere eller mindre dybt 
ned i Vandet. Først maa da fremhæves, at de vel for- 
maa trods deres tynde Been at svømme i Vandet eller 
ro sig frem paa dette, omend uden synderlig Hurtighed 
eller Sikkerhed.. Naar man saaledes tager en Vand- 
løber og dykker den nogle Tommer ned under Vandet, 
vil man, naar man slipper den, se den stige temmelig 
*) Brullé skal i sin Hist. nat. ins. IX. fortælle, at de hurtigt 
stikke tilbunds, naar man søger at bemægtige sig dem. I 
Schummels Beschr. d. Ploteres p. 28 gaaer denne Fortælling 
vistnok igjen. 
