92 
(selve Acten har jeg aldrig seet). Naar man om For- 
aaret eller Forsommeren, i Juni og Juli Maaned, træffer 
paa Vandlobere, vil man som oftest finde de fleste Dvr 
parrede og kun faa uparrede; disse sidste ere for storste 
Delen overcomplette Hanner. Hunnen er kjendelist 
større end Hannen, og denne rider paa Hunnen, idet 
den sidder med Forbenene klamrede om Hunnen og 
med Mellembenene og Bagbenene strittende paa skraa 
og bagud i Luften uden at rore ved Hunnen end sige 
ved Vandskorpen med dem. Hannen sidder temmelig 
langt tilbage paa Hunnen, idet Forbenene lægges om- 
kring Hunnens Mellemryg lige foran Mellembenene og 
slutte fast om Hunnens Sider; dens Fortarser ligge 
langs henad Hunnens første Bugled, convergerende 
stærkt mod hinanden. Hannen holder sig i denne Stil- 
ling saa fast til Hunnen, at der maa anvendes Kraft 
for at rive dem fra hinanden, og Hannen lader sig 
heller ikke forstyrre af, hvad man gjør ved Parret eller 
ved Hunnen i Særdeleshed; men heller ikke Hunnen 
synes at afficeres af, at den har Hannen at slæbe paa, 
den staar lige godt ret paa Vandfladen for det, og 
gebærder sig overhovedet, som om den var frank og 
fri; selv om Parret tages op af Vandet med Hænderne, 
bliver Hannen dog siddende, og Hunnen gaar, springer, 
kravler, svømmer og roer lystigt afsted, som om den 
ikke havde noget at slæbe paa. Som Prøve paa, hvor 
fast de holde sammen, skal jeg anføre mine Forsøg 
med saadant et Par, Jeg tog et Par af H. aptera med 
Vandketseren og satte det strax i en stor Krukke med 
Vand. Her arbeidede Hunnen stærkt, og ved stadigt at 
løbe Panden mod Krukkens Sider, sank den snart ned 
i Vandet, men fortsatte desuagtet sine Bevægelser, som 
først fik Character af Roning, nemlig saa længe Kroppen 
flød paa Vandet, og senere af Svømning. Da jeg yder- 
ligere gav Parret et Par Dukkerter, sank det til Bunds 
