98 
blevet mattere og ikke bevægede Benene længere, trak 
Vandloberen sit Næb ud, saa at der kom en lille Draabe 
Blod af Saaret, og stak det atter ind i Fluen mellem 
dennes Hoved og Bryst, og nu sugede den saa ivrigt, 
at jeg med en Pind kunde skyde Vandløberen baglænds 
henad Vandfladen. Da jeg, efterat den havde suget en 
10 Min., pirrede stærkt ved den, forlod den Fluen, men 
gik atter paa den efter et Par Minuters Forløb. 
En ånden Gang tog jeg et større Stankelbeen, en 
Limnobia, og kastede den, med den ene Vinge afrevet, 
i Vandet. I en halv Time var den aldeles ringeagtet, 
uagtet den laa midt i en Fiok Vandløbere, som selv 
om de kom til at røre ved den, vendte sig bort fra 
den. Dog da Stankelbenet nu bevægede Benene lidt 
stærkere, foer en Vandløber til og greb den med For- 
benene bagfra om Spidsen af Bagkroppen og slog den 
ned i Vandet, saa dens Been kom til at ligge i Vand- 
skorpen. Derpaa stak den sit Næb ind i Bagkroppen — 
af Stankelbenet og sugede en 5 Min.; dog da Stankel- 
benet rørte det ene Been temmelig stærkt, kravlede 
Vandløberen med sine Forbeen langs henad dens Bag- 
krop, indtil den naaede Brystet, som den derpaa om- 
fattede stærkt med dette Par Been; derefter stak den 
sit Næb ind i Stankelbenets Bryststykke og sugede 
uafbrudt en halv Time, men slap saa, forskrækket af en 
anden Vandlober, som kom den for nær. Saaleenge 
Vandløberne suge, forholde de sig som oftest stille og 
rolige, men kunne dog ogsaa forandre Plads, idet de, 
hvis det er et større Bytte, de have erobret, skyde det 
foran sig, eller hvis det er mindre, enten ligeledes skyde 
det foran sig eller ogsaa hoppe med det, holdende det 
oppe i Forbenene. 
Det fremgaaer af det Foregaaende, at Vandløberne 
mangle Mod og Styrke til at angribe og overvælde 
større Insekter, som have fri Raadighed over deres 
