99 
Muskelkraft, og at disse forst angribes, naar de halvt 
druknede ere ude af Stand til ret at sætte sig til Mod- 
verge. Man seer derfor. ogsaa, at medens de ikke ere 
bange for at angribe en Stueflue, som ligger heelt nede 
i Vandet med Vingerne i Vandskorpen, flygte de rædde 
for den, naar den løber omkring paa Vandfadets Sider 
og kommer dem for nær, naar den vil ned at drikke 
Vand. Det vilde ogsaa være heelt urimeligt at antage, 
at Vandløberne skulde kunne fange Insekterne i Flugten 
ved at hoppe op efter dem; thi dertil er deres Hop for 
usikkert, og deres Forbeen for lidt byggede og for 
daarligt stillede som Fangbeen. 
Anderledes Iyder Schummels Forklaring, 1. c. p. 28; 
thi han siger: »Ihre Nahrung besteht aus kleinen, 
mückenartigen Zweiflüglern, die sie mit Hülfe der 
Vorderbeine im Sprunge sehr geschickt erhaschen und 
dann aussaugen«; men det vil let sees, at Schummels 
Udtalelse aldeles strider mod min Fremstilling, saaledes 
som jeg i det Foregaaende har givet den, stottet paa 
lagttagelser. 
Som Tegerne i Almindelighed have ogsaa Vand- 
loberne en egen Lugt, som allerede De Geer omtaler, 
l. c. p. 318. Her hedder det nemlig: »En écrasant ces 
Punaises, on leur trouve la méme odeur desagréable 
qua toutes celles du méme genre, et en particulier 
aux Punaises des lits.« Dog maa jeg hertil bemærke, 
at jeg ikke har fundet Lugten saa gjennemtreengende 
og end langt mindre saa ubehagelig som hos den be- 
rygtede Veeggetege. Stinkekjertlerne have det sædvan- 
lige Leie ovenpaa Bagbrystets Sternaldeel, men deres 
Udforingsgange ere forenede i en fælles Pore eller Aab- 
ning i Midtlinien af samme Sternaldeel®*); iøvrigt findes 
*) Det er ogsaa dette usædvanlige Sted, som maa have bragt 
en saa skarp Undersoger som Schiödte, Nat. Tidsskr. 3. R. 
