15 
bestemme en Fauna for et saa lille Land som Danmark; 
forst maa vi have en fast Regel for, hvilke Landsdele 
vi skulle regne med til vort Omraade. Det rigtigste er 
vel at medtage det egentlige Danmark, Bornholm og 
foreløbigt Sønderjylland. Den næste Regel bor efter min 
Mening vere: kun at medtage saadanne Dyr, som be- 
vislig leve (yngle) 1 en eller anden Egn paa dette Om- 
raade. Saa kommer Sporgsmaalet, hvorledes skal man 
forholde sig ligeoverfor saadanne Arter, som indfores 
fra Udlandet i Plantedele (Tra, Fro osv.), og som der- 
for kunne findes paa de Steder, hvor disse fremmede 
Plantedele opbevares, eller tilfældigvis findes flyvende i 
Nærheden, men om hvilke vi dog ikke sikkert vide, 
at de leve (yngle) her i Landet uafhængigt af Oplags- 
stedet og de der opbevarede fremmede Plantedele. Hidtil 
har man regnet mange af disse Dyr med til vor Fauna, 
hvorom saadanne Betegnelser vidne, «indføres fra Sver- 
rig med Birkebrænde, men vides ikke at yngle hos os«, 
»to Exemplarer tagne, begge indførte fra Udlandet« *) osv. — 
Man kan selvfølgelig ikke undskylde sig med, at disse 
Arter muligvis kunne vngle paa Tommerpladsen, thi 
dette er jo kun en Formodning, der vanskeligt kan be- 
vises i hvert enkelt Tilfælde, og uden et saadant Bevis 
kan man ikke sætte sig ud over den klare og selvfølge- 
lige Regel »kun at optage Arter, som leve og yngle i 
Danmark«. Men selv om man antog det for givet, at 
disse fremmede Arter af og til yngle i de fremmede 
Plantedele, som findes paa Oplagsstederne, saa maa 
man dog efter min Mening tvivle paa Berettigelsen til 
at medtage dem. Man vilde dog synes, det var underligt, 
om Zoologerne vilde regne Ulve og Bjørne med til de 
danske Pattedyr, og dog er Tilfældet ganske analogt. 
*) Jevnfores mine to Exemplarer af Hesperophanes mixtus. 
