158 
hvor langt Landets eller rettere Faunaens Greendser 
gaae. 
At Grændserne mod Vest og Nord er Vesterhavet, 
Skagerak og Kattegat, følger af sig selv. Grændsen mod 
Øst skulde vel ogsaa synes at være let at sætte, idet 
Kattegat, Øresund og Østersøen vel som oftest ville være 
en tilstrækkelig bred og god Grændse; men dog er denne 
Grændse, navnlig i den nordlige Del af Sundet ikke bre- 
dere, end at mangt Insekt, født og opklækket i Skaane, 
kan søge over til Sjælland, hvor det da vil kunne tages 
levende, uden at Arten derfor behøver at leve 3: yngle 
her i Landet. Det er ogsaa utvivlsomt, at mange In- 
sekter aarligt forslaaes af Storm og Blæst over til Sjæl- 
land, uden at de derfor blive danske eller finde de for- 
nødne Forhold til at yngle her, selv om de komme flere 
iFølge og saaledes i begge Kjøn. Dernæst er det ogsaa 
en bekjendt Sag, at mange Insekter kaste sig paa Skibe 
under Sejl eller Damp eller ogsaa gaae som »blinde Pas- 
sagerer« paa Rejser mellem Nabolande. Da Insekterne 
ikke føre »Præstebetyg« eller Pas med sig, maa det vel 
være rettest at sætte Grændselinien for de »tilladelige« 
Insekter til dansk Søterritorium, om det end kan synes 
noget haardt ikke at maatte optage en Lyda erythrocephala 
i sin danske Insektsamling, fordi man først er bleven 
opmærksom paa eller har naaet at snappe den, efterat 
Dampskibet er kommet over paa svensk Grund, ligesom 
det ogsaa kunde synes løjerligt, at man har Lov til at 
tage en Ceruchus tarandus med, som man har opdaget 
ved Udløbet fra Helsingborg, men klogeligt ventet med 
at lægge Haand paa, til man kom de faa Tusinde Alen 
over paa dansk Grund. Dog saadanne Løierligheder og 
Grændsestridigheder forekommer der jo altid paa Grænd- 
serne af Territorier, hvor man ikke har såa ypperlige 
Grændseskjel som Himalayabjergene eller det Stille 
