159 
Ocean. Værre stiller Forholdet sig derimod med Hen- 
syn til Øen Bornholm, som de danske Faunister og 
Florister grumme nodigt ville give Slip paa for de mange 
udmærkede og charakteristiske Dyrs og Planters Skyld, 
som Øen huser. Thi Ulykken er netop den, at just disse 
samme udmærkede Dyr og Planter vise, at denne 0 ikke 
udgjør nogen ægte Deel af dansk faunistisk og floristisk 
Territorium, og vi derfor ikke maae tage vore østlige 
Naboer det altfor fortrydeligt op, naar de fremhæve, at 
Bornholm er en integrerende af svensk Territorium. 
Dog de egentlige Vanskeligheder fremkomme ved 
Sydgrændsen, for den Deels Vedkommende, hvor Dan- 
mark er landfast med Tyskland. Nogen naturlig Grændse 
er der jo ikke her, før man kommer til Eideren og de 
store Søer, Schwentiner- og Ploener-Soen — Landet 
Nord herfor. til Slien vilde da være et ypperligt »Sikker- 
hedsbælte« mellem dansk og tydsk Fauna. I gamle 
Dage, det vil sige fra Fyrrerne til Aaret 1864, hvor 
hele Sønderjylland ubetinget regnedes med til dansk 
Faunagebet, var det ogsaa kun enkelte Dyr, som op- 
toges fra den sydligste Deel af Landet, og Findesteder 
som Schwentiner-Søen for Hydroporus duodecimpustu- 
latus høre til Undtagelserne. Men ogsaa efter 1864 er 
Sønderjylland regnet med til dansk faunistisk Territorium, 
saaledes navnlig i dem Række Fortegnelser over de 
danske Billers Forekomst, som ere fremkomne i Naturh. 
Tidsskr. 3. Række, og som omfatte omtrent de 2 Tredie- 
dele af denne Ordens samlede Artsantal. Jeg maa her- 
efter ansee det for hensigtsmæssigt at anvende den 
samme Territorialgrændse ogsaa for den sidste Tredie- 
deel af Billerne; dog er det i det Hele taget ikke mange 
Arter, hvis Berettigelse til at optages i den danske 
Fauna vil komme til at beroe paa sønderjydske Fund. 
Hvad dernæst Betingelserne for at optages i dette 
