12 a' magyar tud. társaság' történetei. 



guly Antal lev. társunk az academia' segedelmével épen most hagyja el 

 Sz. Pétervárát, hogy az Ural körül, a vogulok közt, hely' színén kezd- 

 je meg rég óhajtott vizsgálódásait, mellyekből az academia nyelvünk' 

 természete 's rokonságai' kérdésére annyi fontos eredményt vár. 



VII. Külföldi viszonyainkat illetőleg, ez évben ismét a' 

 bajor, cseh, skót, porosz és portugál kir. academiák és tudós társasá- 

 gok, 's az éjszakamerikai Egyesült-Országok' nemzeti intézete küldék 

 meg legújabb munkáikat. 



'S ezekből áll az, mit ez évi munkálataink 's viszonyaink' 



tárgyában előadhattam; mellyek, ha magokban véve rendkivüliekúl nem 

 tűnnek is fel, mindazáltal a' társaság elébe tűzött czélhoz ismét néhány 

 lépéssel közelebb vivének. 



— Még egykét elhányt unli sírjára kell néhány levélkéit hintenem 

 a' hű emlékezetnek. Tiszteleti tagjainkból három szólíttatott ki közö- 

 lünk: a' jámbor és munkás Kolossvári Sándor, az egyház' férfiainak 

 egyik gyöngye, 's harmadik közölök, ki alaptőkénket nevelte, 's nem- 

 csak pénzzel nevelte, hanem munkálkodásával szellemi tőkénket is; a' 

 másik báró Lakos János generál, hadtudományi alosztályunk' erős tá- 

 masza, 's e' mellett a' szépirodalomban is tapsot érdemelt író. Végre 

 gróf Dessewffy József. Kell-e hogy az elfelejthetetlenről egyebet mond- 

 jak, mint nevét: nem idéztem-e fel e' puszta név' kimondásával egy 

 férfiú' képét, ki, főkép elhanyatlott kora előtt, társas szeretetre- 

 méltóságával elbájolta, lelkesedésével ihlette, bensőségével melegítette 

 mind azokat, kik hozzá közelitettek; mindenek felett pedig valamennyi 

 emberi 's polgári erények' összeségével tisztelet 's bizodalom' köz tárgya 

 volt. Kell-e e' név' kimondásánál több , hogy fájdalmasan felviduljunk, 

 előidézvén őt emlékezetűnkben, midőn ugyan ezen szószékben hajdani 

 társaink 's társai, a' lelkes Berzeviczy 's az utolsó lllésházy, felett 

 korának - saját terjedelmességgel ugyan, de derítő szeszélylycl festette 

 az élet' kis gyöngéit és szenvedéseit, festett kort és embereket, mely- 

 lyeknek önmaga utolsó szemtanúi közé tartozott. Igen is , minden a' 

 mit róla tudunk, egy széplélek' emlékezetét híja vissza, mellyre bi- 

 zonyos vagyok hogy általános rokonszenv' igenlése közt mondom ki a' 

 yég búcsúszókat: áldott legyen! 



