EMLÉKBESZÉD KÖRÖSI CSOMA SÁNDOH T.T. FELETT. 33 



ki czélját, épen mert aa ember' erejénél magasabb vala, el nem érheté 

 ugyan; ki az igazságot, mellyet kerese , fül nem találhatá egészen, 

 — de ki éltének egész erejét egy czélra irányozva, dicső példája azon 

 férfiúi állhatatosságnak , 's kitürésnek , mellynek a' tudomány minden 

 haladását köszönheti, 's melly abban, kiben azt találjuk, több lelki erő- 

 nek 's erősebb meggyőződésnek tanúsága , mint bármilly fényes süker. 



Illy férfiú vala Körösi Csoma Sándorunk — méltó, ha valaki, 

 hogy neve tisztelettel említtessék, hogy emléke példaként fölállíttassék a' 

 serdülő ivadéknak, mellyen tanulja: mikint férfiúi kitürés a' látszólag 

 legreménytelenebb pályán is mindig magasra vezet. 



Körösinek hazája Erdély. — Ha az országok' politicai elosztását , 

 ha földleirási kézikönyvet tekintünk , ő nem hontársunk , s fájdalommal 

 költené lelkünket a' gondolat, hogy nagy embereink' sorából azon ne- 

 vet, melly az ujabb korban előttünk legtisztább fényben tündökölt, ki 

 kellene törülnünk s egy más hazától irigyelnünk azt, kit magunkénak 

 0II3' szívesen vallanánk: ha nem épen Körösi' emléke volna legszebb, 

 legdicsőbb bizonyságunk, hogy azon elkülönzés, melly a' két haza közt 

 létezik, csak épen politikai viszonyainkban fekszik; hogy azon határo- 

 kat , mellyeket Erdély 's Magyarország közt a' történetek' kifejlődése 

 vont , szivünk nem ismeri ; hogy mig iskoláinkban két testvér országról 

 tanulunk , honszeretetünk csak egy magyar nemzetet ismer. 



Körösi' hazája Erdély; de midőn a' gyermekszív eldődei' emléké- 

 nél először füldobogott, midőn az ifjú az ősök' ismeretlen hónát keresve 

 útnak indult: nem a' mi eldődeink' nyomdokát kereste-e akkor ő? Mi 

 vala az, mi lelkét föltárta annyi sanj'arúságok , mi őt csüggedni nem 

 hagyá veszély 's szenvedések között? nem azon remény-e, hogj' majdan 

 évek után Ázsia' határain a' góbi pusztán, vagy ott, hol a' Himmalaya' 

 csúcsai ég felé nyúlnak: egy népet fog találni, melly nyelvén, melly a' 

 mi nyelvünkön szól; mellyben vérét, a' mi vérünket ismerheti; melly- 

 nek fiait kebléhez szorítva másfél ezerednyi távollét után ismét magyar 

 magyarral ölelkezik! — 'S Körüsi nem volna a' miénk? hazája nem vol- 

 na a' nti hazánk? Azon népek, meUyehet egy ezred összelánczolt ^ mely- 

 lyeknek dicsősége és szenvedései közösek, mellyeket a' múltban emlékei, a' 

 jelenben szeretet , a' jövőben minden remény egybefon , örökre el lennének 

 válva? Oh nem! Körösi' emléke biztos jel , hogy ez nem lehet tgy ; azon 



iM. T. T. ÉVK. VII. 1. 5 



