EMLÉKBESZÉD KÖRÖSI CSOMA SÁNDOR I,T. FELETT. 45 



'S most sírjától tekintsünk vissza még egj's/er Körüsi' életére 

 IMíitún o félig gyermekkorában élte' czéljiít niegválasziá : ki hitte volna 

 akkor hogy a' határozat, mellynek nagyszerűségétől csak a' tapasz- 

 talatlan irjiikor nem ijedne vissza, soha változni, vagy gyöngülni tiib- 

 lié nem fog. „Gyermek' merész álmai!" gondolák azok, kiknek az ifjú 

 fültételét, nagyszerűsége miatt i)iriiló arczokkal elbeszélé; — „ha majd az 

 élet' tapasztalásai megismertetik vele a' világot s öngyöngeségét : sze- 

 mei előtt e' fenséges álom önkényt eloszlik." — 'S ők nem hibáztak, kik 

 akkor igy gondolkozár.ak , mikiiit a felkelő nap csak a' táj' legmagasabb 

 csúcsaira veti első sugarait, úgy ifjú képzetünk előtt létünk' legemeltebb 

 magasságai tűnnek föl először, s valamint ritka, ki Körösi' akkori ko- 

 rában egy elérhetlen czélt nem tűzött volna ki magának, úgy nincs 

 jnit a' tizennyolcz éves ifjú föllételeiben bámulhatnánk — egy gyermek 

 merész álma vala mi akkor lelkét tölte, üe midőn látjuk, hogy a" 

 gyermekálom nem oszlott el az élet' hideg érintése alatt, hogy a' férfi 

 a' gyermek' ábrándjáról le nem mond , bunem egyenként legyőzve aka- 

 dályait, szembeszáll va minden veszélylyel küzd, mig czélját eléri vagy 

 ii' tusában elvesz: nem telik-e lelkünk bámulással; nem érezzük-e 

 hogy azon hatalmasok' egyike előtt állunk, kiknek nem a' világ, ha- 

 nem önszivök jelöli ki irányukat; kiknek a' süker, niellyet szerencse 

 ad, s a' diadal' fénye nem szükséges hogy ragyogjanak? — Nem kell-e 

 megvallanunk, hogy Körösi azon kevesek közé tartozik, kiknél mint 

 zászlón ha ellenkező szél redőit szétbontá, czimere és szinei egészen 

 látszanak meg — úgy csak vészek közt tűnik fül előttünk nagy lelkűk- 

 nek egész szépsége; 's ha van ki hónáért tübbet tett, nincs senki, ki- 

 nek állhatatosságban példáját küvetni dicsőbb volna. 



„'S vájjon nem szomorú tévedés-e ez, melly Kürüsit egész életén 

 át vezette", igy gondolkozott talán akkor sok e' hazában, midőn Kürüsi' 

 távozásának hirét vévé; — „nem kell-e fájlalnunk, igy elmélkednek talán 

 sokan maiglan, hogy eimyi tehetség, ennyi lelkesülés, egy elérhetlen, 

 sőt elérve is olly csekély hasznú czélra fordíttatott? Nincs-e a' magyar- 

 nak elég tennivalója hazájában is , a' tudomány' 's művészet' még kopá- 

 ron fekvő mezején, a' küz élet', polgárosítás' nehéz de dicső ösvényein? 

 'S ha Kürösi óriási honszeretetétől áthatolt lelkesedésével ide fordul, 

 ha azon legyőzhetlen akarattal, mellyet mint vasat csapások, annyi in- 



