54 A MAGYAa TUD. TÁRSASÁG i ŐlllENEIia. 



mikor köszönetet szül: niidon az elkésett adomány rendszerint meghi- 

 degült kebelre talál. 



Ámde mind ezek' ellenérc, mégis, tudom, velem együtt nem 

 egynek keble melegult eddigelé nem ismert kéjérzetre, midőn legkö- 

 zeiebbi alkalommal törvény ismét természeti állásába hozá végkép azt, 

 mit onnan példátlaniíl, részint nemzeti gyávaság engedett kilöketni, 

 részint rövid látás tartolt vissza. 'S hogy' ne; mert ugyan nem egy szebb 

 reggelnek hajnala virad-e ránk azon időkhöz képest, mcilyeket mi régi- 

 ebbek éltünk, és mellyckről a' mostani nemzedéknek képzete sem le- 

 het; mikor saját elkorcsultával nem átallott még pajzánkodni is vérünk' 

 tehetősb része; mikor az asszony nemcsak nem értette, de szégyen- 

 letté a' magyar szőt ; mikor azon kevesek , kik ennyi gyalázat közt 

 őrjei voltak nemzetiségünk' e' fő zálogának , meleg részvét 's köszönet 

 helyett hideg visszavonulással, giínynyal, sőt még üldözettel is talál- 

 koztanak; mikor ezen undorodást okozó kórállapot nem lelt orvost, 

 nem lelt ápolót, de e' helyett — oh irgalmas isten! lelietne-e hinni — 

 vérünk' tökéletes megsemmisítését czélzó terv folytattatott nyilván, 

 folytattatott alattomosan, de lankadásra nem térő következetességgel 

 épen ott, hova szent bizodalommal tévé le fajtánk nemzeti sorsát? Oh 

 kötelesség-felejtett tévedés, oh megbocsáthatlan rövidlátás, melly után 

 nemcsak vérünk bűnhődik, de bűnhődnek mindazon nemzetségek is, 

 mellyekkcl szorosb összeköttetésbe jutott a' magyar ! Mert ugyan mi 

 most hazánk, 's mi a' köz birodalom ahhoz képest, mi roppant kincs- 

 forrásinál fogva olly könnyen lehetett vala, ha újjhuzás és egymás fö- 

 libe növési vágy helj'ett, viszoiiti méltánylat és e' rövidke törvény 

 ,,suum cuique" adott volna kölcsönös kifejtésünkben iránjt? Egészség- 

 től pezsgő állapotban fénylenek a' közáliomány : midőn most, ha csak- 

 ugyan nem akarunk mesterkélt külszlnt és pangó állapotot élettel és 

 valódi belső jiiléttel egybezavarni, nem egyéb a' feladat mint „helyre üt- 

 ni, mennyire lehet, az elkövetett bi'ínöket, és a' vesztett időt." 'S ím 

 hogy végre eljutottunk ezen pontra, mellyen mind a' kormány elisme- 

 ri, hogy tenni 's ránk nézve magyar és alkotványos szellemben kell 

 tenni, mind mi általánosan meg vagyunk arról győződve már, hogy 

 szégyenleli hátramaradásink közt többé nem vesztegelhetünk; ím hogy 

 valahára eljutottunk ezen elismerési pontra, ez hoz sebeinkre enyhítő 



