a' !\rÁ.SOI) Ef.NŐK.' MEONYITÓ TIIÍSZKDE 1844. 55 



írt, ez tünteti jövendőnket mosolygóbb színben fel, ez melegíti annyi 

 fagynapok iitán kebleinket elvégre olly kéjjel , nielly után mi régieb- 

 bek sokáig és szakadatlan sóvárogtunk ugyan, meilyról azonban a' leg- 

 közelebbi időkig mindig el valánk tiltva. 



Ne foszszuk meg tehát, miután elérkezett valahára a' fordulási 

 időszak, saját magunkat azon örömtől, mellyet olly sokáig valánk nél- 

 külözni kénytelenek, és élvezzük — hiszen élvezeti körünk úgy sem 

 nagy — fényesb napok' reményében addig is nemzetiségünk' míndinkáb- 

 bi fölébredését; tapsoljuk azon magyart, ki hazánkért leghasznosbat 

 tesz; hordozzuk vállainkon ama' hölgyet, ki vérünkhez leghűbb; áld- 

 juk azon kormányembert, ki újjá alakulási küzdclminkben legőszintéb- 

 ben segít elő; keressük fel a' veszélyt, ha illycs környezné a' trónt, és 

 áldozzunk — vérünkkel , életünkkel bár — olly fcjedcimért, ki hiíségünk- 

 hen bízik, és sorsát sorsunkkal köti össze; azon láthatatlan égi hatal- 

 mak előtt pedig boníljunk le, mell3'ek kimeríthetlcn béketűréssel óvtak 

 's meg nem szűnő viszálkodásaink' daczára élni engedtek. xAmde ez ok- 

 ból — minthogy az égi lakosok egyedül vállveti) és kezet fogó nemzetek 

 elébe szoktak mosolyogni, mellyek nem fogyasztják egymás elleni nem- 

 telen versenygésben erejöket — olvadozzunk valahára egjinás iránti ő- 

 szinte engesztelődésre is, 's habár nézet és meggyőződés pártokra sza- 

 kaszt, 's nem mindnyájan járulunk is ugyanazon egy lítoii nemzeti fel- 

 üdülésünk' vég czéljához: legyen a' magyar név és fajtánkhozi hűség — 

 hiszen ugy is olly kevesen vagyunk — azon általános egyesítő, melly 

 egy megtörhctien phalanxba szorítsa a' mag3'art egybe. 



IVlár pedig hogy épen ez alkalmat, és academiai köz ülésünk' tar- 

 tására átengedett épen e' helyet választom a' mondottak' elősorolására, 

 mit sejtőleg nem egy fog különösnek, sőt helykivülinek tartani, azért 

 tán még sem hibázok ; mert hiszen habár acadcmiánknak soha nem volt 

 is politicai igénye, 's most sincs illyes, azért annak eszméje bizony még 

 sem foganszott más okból , és még sem lépett tulajdonkép életbe egyé- 

 bért, mint azon czélból, mihezképest nemzeti nyelvünknek és ezzel olly 

 szorosan egybekötött nemzeti létünknek egy révpartjával, egy őrjével 

 többje legyen, melly iránynál, bárki mit mondjon is, nincs ránk nézve 

 nagyobb fontosságú politicai szempont; mert niig nyelvünk él 's virul, 

 mind addig nemzeti létünk, ha csorbul is, azért bilincsek közé sülyed- 



