56 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁg' TÖRTENETEr. 



ni tán még sem fog : holott kivételes helyzetünkheií képest nyelvünk* 

 hervadása, enyészete okvetlen nemzeti állásunk' vég óráját vonná maga 

 után. Miszerint , mint érintem — és ezt soha ne engedjük emlékezetünk- 

 ből kiesni — nem is volt és még ma sincs , habár a' tennivalóknak egy 

 tengere áll is előttünk, ránk nézve fontosabb és sürgetőbb ügy, mint 

 nemzeti nyelvünknek minden mődoni ápolása és annak mind szilárdabb 

 meggyökereztetése. 



Sokan, sőt mondhatni tán legtöbben, e' nézetet azonban nem 

 osztják, és már most, miután egy idő óta nagyobb tűzre lobbant a' ma- 

 gyarság és azt torvény is kellőleg óvja, minden veszélyt múltnak vélnek. 

 'S bár volna igázok és júslanának helyesül! Én máskép látom a' dolgot, 

 és megvallom, minél több megnyugvást tapasztalok a' közönségben ezen 

 ügyünk fölött , mintha az ezentúl már ligy maga magától minden daj- 

 kálás nélkül fogna üdülni, annál nagyobb gond tölti el keblemet; s pe- 

 dig azon igen egyszerű és mindenben tapasztalt oknál fogva, mellyhez 

 képest nincs veszélyesb állapot, mint a' félig nyert csata, minthogy ily- 

 lyes lankadást szül, a' biztosnak vélt sáncz mögött pedig nem ritkán 

 még a' lelkesb is elsziinyad, kit síkon soha nem érne álom. 



És most kérdem : ugyan hol azon nagy kezesség , mellynek paizsa 

 alatt minden további gond és szorgalom nélkül ezentúl már szabad volna 

 nemzeti nyelvünknek s ekkép nemzeti létünknek a' mainál virágzóbb 

 felüdülését remélnünk? Ugyan hol létezik ezen kezesség? Tán azon lel- 

 kesedésben, meg azon divatban, melly egy idő óta a* magyarságért ví 

 és mellette áll? Oh nem! Mert a' lelkesedés, és kivált a' magyar lelke- 

 sedés — ismerjük el hibánkat, mivel csak igy javíthatjuk — olly köny- 

 nyen hx'íl mint támad, és ekkép inkább csak ollyféle diadalra hasznos, 

 mellyet pillanat dönt; még egy egész, és még mindig olly nyavalygó 

 nemzetnek egészségi helyreállítását, mint a' magyar — 's pedig nincs 

 kevesebbről szó — egyedül szenvedély nélküli felfogás, idő és türelem 

 eszközölheti ; a' divat pedig nem szilárdabb mint tengerár, mellynek da- 

 gályát okvetlen követi apály. Hol létezik tehát az annyira biztos ke- 

 zesség? Tán azon törvényekben, mellyek természeti vágásába hozák el- 

 végre a' honi szót? Valóban, bármilly különösnek és az itt eddigelé fel- 

 hozottakkal ellenkezőnek látszassék is ezen állításom, még ezen törvé- 

 nyekben sem; 's pedig, mert a' puszta törvény nem egyéb mint betű. 



