74 a' magyar tuu. társasáo' történetei. 



vés rozsával vegyítve — járandó 's az emberek és az emberi élet felől 

 szomorú tapasztalatokat gyűjtendő valék. Itt élveztem a' reményben 

 azt, mit a' valóságban fül nem találtam." Jénából 1794-ben tért vissza, 

 hol, saját állítása szerint, fő tudománya a' pliilosophia, vagyis általán 

 az ember 's ennek viszonyai társaihoz és így az emberi és társas élet 

 volt. Miután egy ideig nevelősködött, és a' kassai papságot azon okból, 

 mivel inkább az ifjúságnak volt szentelendő életét, el nem fogadta vol- 

 na, 1797-ben megkezdé oktatói pályáját, mellyhez hű maradt mind ha- 

 lálig. Ez évben Csetneken látjuk őt, mint közoktatőt. Két évvel ké- 

 sőbben a' gümöri esp. gymnasiumban találkozunk vele, mint igazgató-ok- 

 tatóval. 1809-ben Lőcsén tanít philosophiát és magyar nyelvet. Másfél 

 év múlva már Beszterczebányán van, hol mint oktató két latin program- 

 mot adván ki 's benne kíméletlenül ostorozván hibákat és személyeket, 

 számtalan ellenséget szerez magának. 1814-ben Sopronba költözik, hon- 

 nan , mint életrajzában megjegyzi , a' szörnyű drágaság miatt kényte- 

 len volt Karlóczra, Tótországba menni. De Karlóczon sem maradhatott: 

 „mivel itt — a' mint ismét maga vallja — a' Magyarországról írt német 

 kéziratomért, a' bécsi udvari haditanács által üldöztettem." És ismét 

 tovább vándorolt, névszerint Sárospatakra, hol a' természethistoriát , 

 mezei gazdaságot, a' romai és német irodalmat tizedfél esztendeig taní- 

 totta. De zarándokságának még itt sem volt vége, mert későbben a' szar- 

 vasi gymnasiumnak lett igazgató -oktatójává, hol halála előtt két évvel 

 csekély fizetés mellett nyugalomra lépett. Ugyanitt érte el azon nyuga- 

 lom, mellyet az életben hiába keresett : a' sír' nyugalma, jul. 23. 1841. 

 Oktatósága' végső évében még ezeket írta: „Nem kis fáradsággal taní- 

 tottam nyolcz iskolában, több mint negyven évig és még sem tétettem 

 nyugalomra, 's nem is jutalmaztattam meg hosszas munkálódásomért." 

 Ezekből kitűnik, hogy Magda, az egy Iglót kivéve, hol egy rö- 

 vid évet töltött, megelégedve sehol sem volt az emberekkel 's világgal; 

 és viszont ha egy helyről másikra költözött, néhány nemesebb lelkite- 

 ken kiviíl utána nem sokaknak folytak könyei. Hol rejlik oka ezen köl- 

 csönös elégületlenségnek? Ezt én azon adatokból, mellyeketGamauf föl- 

 jegyzett felőle, úgy fejtem meg, hogy Magda többet követelt a' világtól 

 maga' részére, mintsem ez, már vagy hiúság, vagy hálátlanság vagy 

 igaztalanságánál fogva adhatott; minek aztán következése az lett, hogy 



