7 fi a' MAftYAJl TÜD. társaság' TÖRTÉNETEI. 



polgári és társas életünket jótékonyan megrázkódtató újabb harcznak 

 egyik megindítója Magda Pál' statislicája volt, mellyben ő bámulatos 

 nyíltsággal támadja meg bazánk' hiányait 's polgári újjá születésünk' 

 idejét egy pár hatalmas lépessel hozta közelebb hozzánk. Ugyanezen 

 munkája későbben 1834-ben Lipcsében német nyelven is megjelent. Egy 

 évvel előbb jelent meg tőle Sárospatakon: A' mezei gazdaság' philoso- 

 phiájának szabásai szerint otoskodó és munkálkodó gazda. Egyéb dolgo- 

 zatai a' Felső-Magyarországi Minervában egyes programmokból 's érte- 

 kezésekből áll. De mind ezeknek koronája az ő statislicája. 



Azt mondják, kik őt közelebbről ismerek, hogy a' mit statisti- 

 cájában tesz, azaz: megmondja kinek kinek az igazat vagy egyenesen 

 szemébe vagy pedig olly mellékvágással, mellyet aztán elhibázhatlanúl 

 megérez, a' kit illet: ugyanazt tette életében is, a' kivel a' szúk utón 

 találkozott 's akárhol, akarmelly alkalommal 's akárkivel szem közt ta- 

 lálta a' hibást, ferdét, gonoszt: lehetetlen volt, ha mindjárt csak hu- 

 nyorítással is, meg nem feddenie azt. Ez szerzett annyi ellenséget neki 

 a' magán valamint nyilvános életben ; de egyszersmind azon sújtó mo- 

 dor okozta azt, hogy sebeinkhez kapánk 's gyógyítása felől gondoskod- 

 ni kezdénk. Később többen követték e' modort 's az éles fegyverek' 

 minden nemével addig csiklandozták a' nemzetet, míg ez csakugyan 

 mozogni, szökdelni, iramlani kezdett, már a' mint egyedeinek vér- 

 alkata hozta magával. 



Az eredmény tehát a' nemzetre nézve ugyanaz lett, de nem a' 

 hályoggyógyítókra nézve. Magdát megfosztották hivatalától, kergették 

 városról városra, megyéből megyébe Ínséges családja' kíséretében, 's 

 rá süték a' gyanús és veszedelmes ember' bélyegét homlokára, míg va- 

 lahol aztán kenyeret kapott. 'S millyen kenyeret? A' könyörületet. 

 Magda Pál, ki ha tán túlbecsülte is magát, többre volt érdemes mint a' 

 künyorfliet' kenyerére. Nem így bántak a' többi collegákkal, azaz: így 

 bántak volna bíz' ők ezekkel is, de szerencsére ezek nem szorultak 

 másnak kenyerére, mert magoknak is elég van; nem mások' fűtött szo- 

 bájára, mert egész erdőséggel bírnak; 's aztán hiába, a' becsület is ne- 

 hezebben elragadható, ha egész faluk védik, mintha egyedül ingünk alá 

 kénytelen szorulni; végre pedig a' vérben fekszik az ok. Ha Magdát 



