116 a' magyar tud. társaság' törtéjvetei. 



énnekem liogy a' nemes vármegyének egy romai versíró ama' szép in- 

 tését : 



Aequam mementó rebus in arduis 



Servare mentem non seciis in bonis 



Ab insnlenti temperafam laetitia 



eszébe juttassam és mindenre valami szent 's minthogy szentebbet sem- 

 mit sem találok, a' haza' szeretetére kérjem, hogy magunkat az öröm 

 között olly mértékkel viseljük hogy annak okát, ügy mint hazánk' bol- 

 dogságát meg ne sértsük. Viseljük e' végre magunkat törvényesen , il- 

 lendően, okosan és csendes bátorsággal. Először is azt mondom törvé- 

 nyesen , mert kinek illik magát inkább a' törvény szerint viselni , mint 

 annak a' ki a' törvénytelenség ellen panaszol? Kétféle pedig a' törvény 

 egyik a' természeti , másik a' polgári , az első minden polgári törvé- 

 nyeknél régibb, szentebb és változhatatlanabb, mellynek az egész em- 

 beri nemzettől megismert törvénye az, hogy a' ki nekünk nem vétett 

 azt megsérteni ne kivánjuk. Tartsuk azért legszentebb kötelességünk- 

 nek, hogy ez a' mi nekünk nem vétett, sőt hogy soha véteni sem ki- 

 van olly szentül igérő és ígéretének hitelére előbbeni kicsin országának 

 egész Európa előtt tudva levő boldogításával kényszerítő szelíd fejdel- 

 münket a' kinek egy hízelkedni nem szokott 's nem is tudó nagy em- 

 ber olly méltán adta nem régen a' philosophus király nevet, semmi 

 cselekedetünkkel meg ne sértsük. Sőt viseltessünk inkább ő hozzá az- 

 zal a' háládatos tisztelettel, a' mellyet addig hozzánk való magavisele- 

 te bizonynyal megérdemel. Melly intésemmel korán sem arra czélo- 

 zok, hogy a' legméltóbb és legszebb reménység mellett is elaludjunk, 

 mert megtanultam én azt Platótól és még inkább a' tapasztalásból , hogy 

 a' reménység az ébrenlevőknek álma. Nem is arra czélozok, hogy a' 

 háladatosságot annyira terjeszszem , hogy annak kedvkeresésből szabad- 

 ságainknak akár melly részét is feláldozzuk. Mert tudom , hogy az ily- 

 lyen helytelen kedvezés által nem ártanánk kevesebbet a' fejedelemnek 

 (mint a' kinek valóságos haszna és kára elválhatatlan a' miénktől) mint 

 magunknak és maradékainknak. Nem az, mondom, a' czélom , hanem 

 csak az, hogy a' hol semmi sérelem nincs, minta' kísértettől félő em- 

 ber ne képzeljünk magunknak sérelmet és ezért a' képzelt sérelemért ne 

 illessük valóságos sérelemmel a' mi nekünk nem vétett fejedelmet. 



