GYÁSZBESZÉD ÖZV. G. TELEKI LÁSZI.ÓNÉ FELETT. 131 



ban vagyok nem a' tárgy' szegénysége , hanem ellenkezőleg annak gaz- 

 dagsága miatt. Igen is gazdag az, de nem tarha , mert lelkének egy irá- 

 nya voltosak: a' jótét, eszének egy gondolatja : a' jótét, életének egy 

 tette: a' jótét, vagy helyesben: az 6 élte egy nagy jótétemény volt, min- 

 den alakokban, barátinak, védenczeinek , a' szegényeknek. Ha óróla 

 mondatik, hogy az éhezőket táplálta, a' mezteleneket megruházta: nem 

 közhely, nem bevett beszédmód az, melly annyi gazdag és hatalmasnak 

 koporsója felett hangzik ; őróla e' szók hívek a' betűig. Ő fölkereste és 

 fülkerestette a' szemérmes szűkölködést rejtett lakjában , föl az árvát 

 pólyáiban, föl a' beteget és tehetetlen aggot szalmáján; annak keresetet , 

 ennek dajkát, ismét ennek orvost és gyógyszert, amannak oktatást szer- 

 zett, mindnyájoknak vigasztalást. 



Tudjátok, mennyi könyiíjét törlötte le a' szenvedd emberiségnek 

 a' fertály századon túl munkáló pesti nóegyesület! Gróf Teleki Lászlóné 

 annak egyik alkotója , tizenhat évig vezére , szelleme volt , ez , mon- 

 dám , tudva van ; de a' mit ő titkon , névtelenül , sót rejtekezve a' köz 

 hála és köz hálátlanság elől, tett; miképen ó, nehogy egy seglttetésre 

 érdemes segedelem nélkül maradjon, mindenütt toldott, pótlott, kiegé- 

 szített a' magáéból : arról a' jótékony egyesület' évtáblái , mellyeknek ó 

 töltötte be rovatait, hallgatnak. De itt van szomorú ideje most, hogy 

 e' hallgatásnak véget vessünk mi, 's nagylelkűségét általadjuk maradé- 

 kainknak ! 



Forgassátok vigyázva ez évenkénti kimutatásokat. A' bevételek' 

 sorában egy tétel áll, a' figyelmet, nem öszvegénél hanem czíménél fog- 

 va, könnyen elkerülő, 's ez így hangzik: „előlegezés a' dolgozóház és 

 az iskola' költségeihez"; ez előfordul évről évre, ezrekre, sznzezerehre 

 halmozódva; a' nélkül hogy e' roppant öszvegek akár a' kiadások' lajst- 

 romaiban leróva , akár az egyesület' könyveibe tartozékul bejegyezve 

 találtatnának. Ez öszvegek mintha az égből hullottak volna alá, mely- 

 lyekről nincs ki számot kérjen! Igen az égből, gróf Teleki Lászlóné' 

 szíve' egéből hullottak azok alá. Ha minden, ki többel bir, mint a' mire 

 szorul, nem illy arányban, hanem csak századrészig áldoznék a' szenvedő 

 emberiségnek, melly tűrhetők lennének a' szegénység' kínjai e' földön! — 

 És e' nő' jótékonyságának az egyesület' kormánya' letételével nem szűn- 

 tek meg áldozatai, azok csak halálával szűntek meg: és ezen újabb ,,elő- 



M. T. T. F.VK. VII. 1. t7 



