132 a' magyar tud. társaság' történetei. 



legezéseket" semmi számadás nem rovatozta, azokat csak a' hálás sze- 

 gények írták be szívük' könyvébe. Egy erőlködését mindazáltal, egyi- 

 két a' végsőknek , mellynek sorsa neki annyi fájdalmat szerzett , nem 

 lehet, nem szabad sírján túl elhallgatnunk. Ő a' nőegyesület által ala- 

 pított intézetek, és különösen az ápoló-intézet, a' szabad dolgozóház, 

 a' szegények' iskolája, 's a' senyvedők' háza' jövendőjét és szebb virág- 

 zását úgy vélte teljesen biztosíthatónak, ha azok egy, saját, arra alkal- 

 mas épületben , közös felügyelés alatt összesíttetnének. E' végre az el- 

 hunyt ezen, most már terekben annyira megfogyatkozott városnak egy 

 ismeretes gyárépületét szemelte ki, melly terjedelmével, erős építkezé- 

 sével, fekvésével, miszerint három oldalról szabad, 's téres előudvarral 

 s tágas kerttel bír, leginkább ajánlkozott; a' megvétel' eszközlésére pe- 

 dig legalkalmasb percznek látta azt, midőn a' nádor' egészsége' visszatér- 

 tével minden oldalról öröm' jelei mutatkoztak. Közlötte a' nemes hölgy 

 gondolatát más szerencsés helyzetű nőkkel , kiktől szinte biztatást nyer- 

 vén, elhatározá a' 138 ezer pengő ft öszveghez ötvenezer pengővel já- 

 rulni, 's addig is, míg a' többi beszereztethetnék, az épületet saját ve- 

 szedelmére megvenni. 'S megvette a' nemes buzgóságában magát mindig 

 elfeledő asszony a' terhes vételt, és most, halála után már, kezemben 

 tartottam sajátkezű ajándoklevelét, mellyben ez ismeretes nagy épületet 

 a' Pest városának már elébb átadott nőegyesületi intézetek' közös hajléká- 

 ul, Josephinum néven , Pest városa' polgárságának általadja. — De hihe- 

 tetlent mondok, nagy tekintetű gyülekezet! az ajándék nem fogadta- 

 tott el, 's a' vétel, egész terhével, a' nemes indítványozóra nehezült 

 vissza. 



Nem válhatom meg e' képétől a' ritka emberbaráti szeretetnek, 

 a' nélkül hogy azt némelly kevés, de való vonással kiegészítsem. Gróf 

 Teleki Lászlóné példánya volt a' női erénynek; hű feleség, szerető, gon- 

 dos nevelője 's valóságos édes anyja gyermekeinek, kiket szült, s gyer- 

 mekeinek, kiket szent hagyománykép fogadott szivébe: mind ezek 

 mind azok szeretetének hason jogú gyermekei lettek. Csoda-e, ha e' 

 gyermekek az emberiség és haza' díszeiül és az anya' büszke ürömére 

 nevelkedtek fel , kik illy ritka anyának lettek gyermekei ? Mert az ő 

 szelleme' és szíve' napjától nem lehetett nem szebben fejlődni, nem má- 

 soknak fölötte nemesedni! Csoda-e, ha e' gyermekek' kebelében a' nem- 



