134 a' MAGYAR TUD. TÁRSASÁG* TÖRTÉNETEI. 



XII 

 EMLÉKBESZÉD 



G. DESSEWFFY JÓZSEF IG. f:S TISZT. T. FELETT. 



MOND OTT A 



AZ ACADEMIa' XIII-D. köz ülésében, DEC. 26. 1844. 

 B. EÖTVÖS JÓZSEF TT. 



Mély fájdalommal lépek e' helyre ma. — A' férfiú, kiről szóla- 

 ni ííjladásom , 's kiben társaságunk egyik legszeretetre méltóbb tagjától, 

 a' haza azon ritka férfiak' egyikétol fosztatott meg, kik nemzetiségünk' 

 ébresztéseért legtöbbet 's legállandóbban fáradtak, azon keveseknek 

 vala egyike, kik, midőn a' hazai irodalom' mezejére léptem, erőmet 

 bátorító szavakkal 's tanácsokkal pótolák, kik első gyönge kísérleteim 

 után elcsüggedni nem engedének. Vesztettem benne, ha a' nagy érde- 

 mu irányában e' szóval élni szabad, egy barátot, 's midőn e' férfiú tet- 

 teinek méltánylata kívántatik tőlem, kinek nevénél könnyeket inkább 

 mint szavakat találhatnék: kétszerte érzem föladatom' nehézségét. 



De ne féljenek azért tisztelt hallgatóim, hogy érzelmeim által 

 elragadtatva, a' kép, mellyet társunkról adandók, inkább barátságom-, 

 mint azon férfiúnak válandik emlékévé, ki iránt azt érezem. Nem hogy 

 elhunyt társaink egy által magasztaltassanak , hanem hogy emlékük min- 

 den hallgatóban visszahívassék, czélja e' társaság' emlékbeszédeinek. 

 'S Dessewffy nem tartozik azok közé, kiket magas alapra állítani szük- 

 séges hogy tiszteltessenek; minél közelebb áll hozzánk, minél inkább 

 láthatjuk kedves vonásait: annál inkább érezzük veszteségünket, 's csak 



