142 a' magyar tud. társaság' történetei. 



siink' munkáinak hosszú sorát, 's azon befolyást, niellyct azok egyen- 

 ként nemzeti irodalmunkra gyakoroltak. — Nem egyes munka, munkás- 

 ságának egész befolyása az, miben érdeme fekszik, 's csak ki ezt tart- 

 ja szemei előtt, ítélhet igazságosan. Vannak korszakok, mellyek ellen 

 a' legoriásibb tehetség hasztalanul küzküdik; 's illyen vala az, mellyben 

 Dessewffy az irodalom' pályájára lépett. A' kor, hol mlveletlen nyel- 

 vünkben a' költőnek még szavakat kellé teremteni, hogy érzelmeit ki- 

 mondhassa; mellyben nem vala egy általános, mindenkit egyenlőn meg- 

 ragadó érzelem vagy gondolat, nielly a' költőt dalra lelkesítheté; melly- 

 ben ha a' kor' nyomoníltsága fölött elkeseredve mégis lanthoz nyúlt, 

 szivek hiányzottak dalára föidobogok, nem vala az, mellyben irodal- 

 munkban egyes nagy mi'íveket kereshetünk. Nyelvünk ujjá-teremtése , 

 lerakása azon alapoknak, mellyeken idővel nemzeti irodalmunk föl- 

 épülhessen; ez azon nehéz föladat, melly e' kor' férfiainak jutott ; 's ki 

 irodalmunk' történetét ismeri, nem fogja tagadni: hogy a' nemes izlés, 

 's művészileg szép utáni törekvés, melly Dessewffy' minden műveit jel- 

 lemzi, irodalmunkra olly hatást gyakorolt, minőt Kazinczynk' munkás- 

 ságán kivűl talán senki hazai Íróink között. 



De magasabban életműzött egyediségeknek vágyait, millyen Des- 

 sewffy vala , tisztán irodalmi munkásság ki nem elégitheté ; a' szív kör 

 után vágyódik, hol embertársainak jót tehessen, 's nem bámulhatjuk, 

 ha Dessewffyt ez érzelmektől vezetve köz szolgálatba lépni látjuk. A' 

 közszolgálat azonban őt, ki mint rövid életrajzában mondja: „Hamar 

 átlátá : mennyiszer öli meg höz igazgatásunknál a' forma a' dolgok' lénye- 

 gét , mennyiszer lierestetik több fontosság az irományok' terhébeu mint a' 

 dolgok' végrehajtásában" , nem elégitheté ki sokáig 's habár későbben 

 munkásságának tágabb 's mint véle, hasznosabb kört találandó, Fiumé- 

 ből , hol először lépett hivatalba , a magyar cancellariához való áttétele- 

 ért folyamodott: midőn e' kívánata nem teljesíttetett, fájdalom nélkül 

 látjuk ót kilépni a' hivatalból , mellyre nem nagyravágyás híva, s melly, 

 mihelyt arról meggyőződött : hogy munkássága hontársainak nem szük- 

 séges, elveszte előtte minden csábjait, és az évek, mellyeket köz szolgá- 

 latból való kilépte után munkás nyugalomban testvére' falusi lakában töl- 

 tött, önvallomása szerint : a' legboldogabbak valának, mellyek életének 

 jutottak. De ha senki a' házi élet' csöndes boldogságát tisztábban nem él- 



