142 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 



maradásunkat küszünhetjük. De kik e' század' kezdetét ismerik , mond- 

 ják: van-e azok küzütt, kik akkor honunk' érdeke mellett fölszólal- 

 tak, egy, ki lelkesedésében vagy állhatatosságában Dessewffyt meghalad- 

 ta? ki ön- 's családja' érdekeit hazájának több örömmel áldozta volna 

 fel? ki nemzetiségünkért inkább lelkesedett, 's arra hogy végre győzel- 

 me kivívassék, többet tett volna mint ői Van-e egy, ki ha azon szomo- 

 rú korra, mellyben hontársainknak nagy része nemzetiségünk iránt kö- 

 zünös vala, visszatekintünk, inkább érdemlené hogy hála 's dicsőség he- 

 lyett csak közönüsséget vagy épen gúnyt találva kortársinál , a' jövő le- 

 rővja iránta a' múlt' tartozásait? 'S ha a' férfiú, ki egész életén át két 

 eszmének életbe léptetéseért fáradott, midőn 1825-ben ősi alkotmányun- 

 kat, 1830-ban nemzetiségünket biztosítva látá 's e' nemzet' ifjabbjai mun- 

 kásságuknak új czélokat tűztek ki, küzdéseikben azon részt, mellyet kí- 

 vántunk, nem akará többé venni; ha alkotmányunk' változatlan fültartá- 

 sában keresve nemzetiségünk' biztosítását, őt ki sSiivünkhöz közel állt, 

 politicai elleneink között láttuk : e' tapasztalás nem növelheté-e inkább 

 a' tiszteletet, mellyel iránta viselteténk, mert benne csak annak biztos 

 tanúságát látjuk : hogy társunk azon ritka egyediségek közé tartozott , 

 kik inkább eszmék- mint pártoknak hivei, 's kik meggyőződésüknek a' 

 hatalom' kegyét 's a' nép' tapsát egyenlően föláldozni tudják. Hogy ko- 

 rának haladását követni nem tudva pártjától elmaradt, abban sorsa kö- 

 zös majdnem mindazokkal, kik átalakulási korszakunkban köz dolgok- 

 ban részt vevének ; mi neki tulajdona, az hogy meggyőződését védve so- 

 ha nemtelen eszközükhöz nem nyúlt ; hogy midőn a' munkás élet' szín- 

 helyéről visszavonult, keserűség nélkül látá, hogy helye mások által töl- 

 tetett be ; hogy vég napjáig ürülni tudott minden lépésen , mellyet hazá- 

 ja előbbre tőn, habár azok kik őt e' pályán követék, eltipornák is a' nyo- 

 mokat, mellyeket e' haza' téréin maga után hagyott. 



De az nem méltányolhatja Dessewffy' érdemeit igazán, ki őt csak 

 a' política- vagy irodalomból ismeri ; e' nemes lélek' kincsei csak házi 

 körében tűntek ki, 's ki őt itt látá, nem fogja soha feledni a' jótékony 

 befolyást, mellyet Dessewffy' személyessége rá gyakorlott? Hány van 

 közöttünk írók közt, kik példája, kik bátorító szavai által buzdíttattunk : 

 hogy a' nehéz pályára lépjünk, vagy rajta, hol méltánylat helyett füllé- 

 pésünknél csak megtámadást találtunk , megmaradjunk ? Hány tiszteié 



