EMLÉKBESZÉD G. DESSEVVFFY JÓZSEF IC. ÉS TISZT. T. FELETT. 143 



benne mesterét, kinek példájából kerülni tanulta azt, mi a' művészetet 

 elöli, minden aljasságot ? Hányván, ki ha munkásságával köz méltány- 

 latot szprze, nem emlékeznék hogy az első, ki őt e' pályán bátoritő 

 szavakkal fogadta, DesseAA'ffy vala, a' szeretetre méltó férfid, kinek szí- 

 ve irigységet nem ismert, ki csak a' küzdés között 's nem midőn juta- 

 lom osztatott, érzé versenyzésre fölhíva magát. 



Ki nem emlékezik a' nyájas férfiúra, ki nem nélkülözi e' szelíd 

 arczot , melly nem múló ifjúságban mosolygott ősz fürtéi alatt? Kife- 

 lejtheti szavának szelid hangjait , mellyekben a' múltnak emlékei , vagy 

 a' jövő' reménye, néha egy baráti tanács vagy vigasztalás, ha szenve- 

 dél, vagy meleg részvét örömeid között ^ de soha egy keserű szó, so- 

 ha semmi, mi (-rzelmcidet sérté, nem hangzott feléd; ha vendégi há- 

 zához jövel, hol meleg kézszorítása 's azon szívesség fogadott, mellyel 

 mert kebelből jő utánozni nem lehet — 's a' gazda veled kertébe ment 

 's a' fák' árnyéka alatt, mellyeket maga ültetett, éltének múltjáról szólt, 

 annyi nemes fültételről, mellyel a' világba lépett; melly ha nem telje- 

 sedett is, legalább lelkét tartá föl hogy ne sülyedjen a' mindennapi élet' 

 terhe alatt; annyi szeretetről, mellyet életében talált; annyi reményről, 

 melly minden csalódások mellett mégis teljesedett? 



Vagy ha a' faluba vezetett, melly házától távolabb állt, de nem 

 annyira hogy lakói minden bajaikban jóltevőjöket tanács 's vigasztalásért 

 föl ne keresnék, 's az agg, ki háza előtt ülve a' nap' meleg sugárit élve- 

 zé, levéve kalapját áldást mondott; a' gyermekek játékaikat elhagyva 

 kezei körűi tolongtak, 's mindenütt minden szóból, minden mozdulat- 

 ból látád: hogy a' kötelék, melly e' férfit jobbágyaihoz fűzi, nem a' tör- 

 vényben, hanem a' szivekben keresi alapját; vagy ha végre kimentetek 

 a' mezőre, hol egyfelől a' szabolcsi róna, csak egyes kún halmoktól fél- 

 be szakasztva , határtalanul terűi el körülöttetek , másfélül a' tokaji 's 

 borsodi hegyek körítik be láthatárodat, 's vezetőd a' zöld síkon jártat- 

 va tekintetét az időkről szólt, hol a' térek virágozok lesznek, hol e' ha- 

 za' néma pusztáit egy, munkájában gazdag, szabadságában büszke, nép 

 fogja elborítani lakásaival, 's az öröm, melly távol jövőjében honára 

 vár, Dessewffy' arczait lángba boritá : nem érzéd-e ellent állhatlanúl a' 

 férfiúhoz vonszódva magad? ki életének magas czélokat tűzve ki, azt mi 



