148 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 



nyugalom után vágyódott, nem mint ki ezer csalódásra emlékezve kese- 

 rűséggel fordul el életétől, de mint az, ki érzi hogy a' mag, mellyel el- 

 hintett , csírázni 's zöldellni fog , ha ő nem munkálhatja is többé ; mint 

 az, ki egy szerető tekintetet vetve maga körűi, kedveseitől elválva 

 nem végbucsú- , hanem szebb viszonlátásról gondolkozik. — 'S így szállt 

 le sírjába, derűit arczokkal mint a' nyári nap, melly midőn a' hegyek 

 mögött lealkonyodik, melegen veti arany sugarait a' messze tájakra. 

 Boldog, kinek hitét az élet' tapasztalásai nem gyöngítek; ki reményei- 

 nek szebb részét magával viszi sírjába , kinek szeretete nem veszti bol- 

 dogító hatalmát élete' végnapjáig; boldog, ki, mint ő, lelke' ifjúságát 

 megtartá a' sírig. 



