EMLÉKBESZÉD VASS LÁSZLÓ TT. FELETT. 149 



XIIL 

 EMLÉKBESZÉD, 



VASS LÁSZLÓ TT. FELETT. 



BITNICZ LAJOS RTTOL. 



Egy elhunyt igen tisztelt társunk' emlékezetét indulok megújítani, 

 egy férfiúét, ki nagy tisztének feláldozta minden erejét, feláldozta egész 

 életét, ki roppant tudománya, éles Ítélete^ ünállci és jőzanúl szabad szel- 

 leme által olly jdltevőleg, olly buzdítólag hatott az Ifjúságra. Vass Lász- 

 ló, tudományos egyetemünk' egyik jeles tanítója, azon egyházi megyé- 

 nek, melly őt neveié, szinte mint annak, melly utóbb keblébe fogadá, 

 öröme és büszkesége; a' férfiú, kinek hamvai felett gyászszót emelek, 

 pedig a' legforróbb hálaérzettel emelek, mert ó' egykor szeretve tisztelt 

 tanítóm 's utóbb, midón hivatalt kellé választanom, buzdítom és ösztön- 

 zőm volt a' pályára, mellyen az ifjúság' sokat igérő napjaitól fogva szinte 

 mostanig, midőn már hanyatláshoz közelget életem, a' haza' reményei 

 kőről annyi örömet és boldogságot élveztem. 



Két hosszú év vonult el az elhunytnak sírja felett 's én hallgaték, 

 hallgaték, hogy e' nemzeti örömünnepen, e' fényes körben, őt, a' jeles ta- 

 nítót és derék írót, tiszta nyugalomban állíthassam elő, szelídült bánattal 

 koszorút fűzvén érdemeinek, koszorút, melly bennünket intsen: mi- 

 kép elhunyt társunk' emlékezetét nem tehetetlen bánattal, hanem tet- 

 tel és példája által nemes lángra gyúlt kebellel illik és kell tisztelnünk. 

 Azonban nem fogok fentebb hangú magasztalást hallatni, szépítő 's azért 



19' 



