EMLÉKBESZÉD V.ASS LÁSZÍ.Ó TT. FELI:TT. 155 



e' műve' vég czikk«5b(jl kitetszik , hol a' történet' azon rendszeres kidol- 

 gozásának tulajdonít elsőséget, niellyhen az iró csak tényeket külcsüni)/, 

 a' kutfűkbiíl 's azokat tínszellemc- nyújtotta színezetben terjeszti cló. 

 Mit is liasznáina az egybegyűjtött tények' holt tömege, mellyek magok- 

 ban semmik , ha az alkotii szellem' éltető leheletétől nincsenek áthatva? 

 A' tények magokban végetlenűi keveset nyomnak az emberi tudomány' 

 mérlegében, és csak az alak, mellyet az iro' alkotó szellemétől nyernek, 

 ad nekik értéket és érdeket, mert művész' kezében a' legdurvább tárgy 

 is lelkes szépséggé alakúi, holott a' kontárnak érzéketlen ujjai közt a' leg- 

 engedékenyebb is lelketlen tömeggé válik. De a' mit ő akart és mi óhajt- 

 va vártunk, nem teljesülhetett. Tulajdona a' jeles elmének, hogy czélt 

 nem ismer, magának soha sem tesz eleget, virasztásainak és tudomá- 

 nyos foglalkozásának eredménye soha sem felel meg várakozásának. 

 Dolgozata rendszerint csak addig szerez neki örömet, míg iránta át va- 

 gyon melegűlve, általa el vagyon foglalva. Mihelyt bevégezte munká- 

 ját, ennek hiányai és darabosságai élénkebben feltűnnek előtte 's volt 

 örömét elkeserítik. Nem csekély önmeggj'őzés kell hozzá, hogy a' tö- 

 kéletlen mű iránt hajlamunkat megtartsuk, és saját erő, hogy arra ma- 

 gunkat ismét rá szánjuk. Elhunytunk többször átdolgozá művét, és el- 

 ső kötete' kijötte után is folyvást simítgatván , mindegyre halasztgatá 

 közrebocsátását, míg egy szerencsétlen gutaütés testét, a' különben is 

 gyengét ellankasztá és életét négy évi bajlódás után végképen cloltá. 



Elköltözött ő tehát és kibontakozva az erőtlen test' kötelékeiből 

 ott, a' boldogabb hazában, homály nélkül látja az örök igazságot 's 

 mondhatatlan örömet élvez, örömet, melly minden megvalósult véle- 

 ményből, minden legyőzött kétségből, 's minden elenyészett hibából elé- 

 be sugárzik. Elköltözött, de itt hagyta csüggedést nem ismerő 's tudo- 

 mányban a' legfőbb tökélyre vágyó szorgalmának, hivatala' buzgó és 

 lelkiismeretes teljesítésének példáját, hogy mi is, mint ő, tűrni és fárad- 

 ni tanuljunk; hogy mi is, mint ő, hivatalunk' pontos teljesítése által ha- 

 zafiúi kötelességünknek eleget tenni serénykedjünk, mert csak ki a' szent 

 erényhez híven, egészen betölti a' helyet, hová őt a' gondviselés rende- 

 lé: az rója le hazája iránti tartozását, az a' való hazafi ; testét azután akár 

 egyenruha vagy nemzeti köntös, akár hoszszú fekete öltöny fedezze. 



M. T. T. ÉVK. vn. 1. 20 



