a' társadalmi élet szépsége. 21 



githetni a' liarmonismxis , vagy egyezményes élettudomány, melly az 

 egyéni, és társas élet' szépítését tartja a' pliilosopliia' fó' feladatának len- 

 ni és magát szép élettudumánynak is nevezi. 



I. 



Az őskori bölcsek' életszépitési kísérleteiket illetőleg, fölötte so- 

 kat várunk első tekintettel, a' szépet szenvedelmesen szerető görö- 

 gök' bölcseitől, kiknek meg kell adnunk, bogy gyönyörű élettudo- 

 mányiikkal, emberileg széppé ügy ekéztek tenni az egyéni életet; mi 

 inegtetszik abból, hogy a' legdicsőbb egyéniségek, és erkölcsi jellemek 

 tünedeztek föl közöltök, kik elsők vergődtek föl a' polgár', és ember' 

 eszméjére; mellyek kelet' népeinél még ma is nem olly ismeretes fo- 

 galmak, mint ezt az igaz socialismus kívánná. Azonban bár nem örö- 

 mest kicsinyítünk egy dicsőén elhunyt ősrégi nemzetet, mellynek kö- 

 szönhetjük nagy részben még ma is életünk' sok szépségeit; de mégis 

 az igazságnak kénytelenek vagyunk e' szomorú áldozatot nyújtani , hogy 

 tt' görögök' korában még a' társadalmi eszmék homályba borongva, a" 

 társas viszonyok kifejlődve nem levén, bölcseiktől is tiszta, és durva- 

 ságtól ment socíalismust épen nem várhatunk, bár e' nép magát, épen 

 úgy mint a' zsidók, és egyiptusiak, magas míveltségú népnek tartá, 

 és a' nemgörög népeket barbár czimmel tiszteié meg. Mert — csak 

 gondoljuk meg voltakép — a' melly népnél a' honfiaknak csupán egy- 

 hatod része élhete polgárjoggal, öthatoda pedig, mint Kolb állítja, eze- 

 ket nem élvezhető; olly népnél, mellynél közép néposztály nem léte- 

 zett, melly gyakorlatilag fölállitá ezen rémelvet, hogy győzőnek van 

 joga, a' polgárok' életét, 's javait elvenni, nejüket, 's gyermekeiket 

 rabigába hajtani ; melly a' föld- és kézműipart rabszolgáihoz illőnek te- 

 kintő , az irás' és olvasás' tanulását, mint jelesen a' spártaiak, csak az 

 előkelőknek engedé meg; a' született kisdedek' fölnevelését, vagy el- 

 síkkasztását, a' szülők' önkényére bízta: valóban az ílly nép még kevés- 

 sé látszik ismerni a' társas viszonyokat, aligha tudja a' társadalom' irá- 

 nyát , és nem érti e' nagy igazságot , hogy nem az ember van a' társasá- 

 gért; hanem ez van az emberért. Előre mondhatjuk tehát, hogy Li/cur- 



