III. 



AZ ISTENESZME' EREDETÉRŐL 



HORVÁTH CYRILI. RENDES TAGTÓL. 



A' philosophia' határain beliil mindenkor nagy befolyást gyako- 

 rolt és jelenleg is gyakorol bizonyos igény, melly illető birák által 

 számtalanszor fel volt már világosítva. Mellőzhetlen kötelessége min- 

 denik bölcselőnek , hogy e' mindig szem elótt tartandó igény iránt ön- 

 magával kellőleg tisztába jőjön ; találkoznak mindamellett , kik azt ré- 

 szint balul történt fölfogás miatt kétségbe hozzák, részint mellékes czé- 

 loktól izgatva nyilván és alattomban is üldözik. Pedig az érintett igény 

 koránsem tartozik azok' sorához, mik a' philosophia' határai közé, 

 mint idegenszerű elemek, kivülről szoktak beerőszakoltatni. 



És mellyik azon nagy befolyást gyakorlott és jelenleg is gyakor- 

 ló igény? kérdezheti ezek után a' nyájas olvasó. Mi pedig egész nyilt- 

 sággal felelendjük: hogy a' szóba hozott igény alatt egyedül azt értjük, 

 mellynek következtében a' saját rendeltetését és méltóságát becsülő 

 ember irányadó igazságul semmi ollyast nem köteles elfogadni, mi 

 előbb az ész' tisztító tüzén szigorú pontossággal keresztül nem bocsá- 

 tatott. 



Hogy ezen igénynek a' philosophia' határain beltíl mindenütt és 

 mindenkor nagy befolyást kell gyakorolnia , a' dolog' természete kíván- 

 ja. Tétova nélkül lehet mégis állítanunk, hogy alig léphet íol valahol 

 nagyobb tekintélylyel , mint oUy értekezésben , hol az isteneszme ere- 

 dete tudományosan tárgyaltatik. És nem ok nélkül. A' helyes irányt 

 óhajtó mindenkép azon legyen , hogy alapos eligazod hatásra képesüljön. 



