AZ ISTENESZME EREDETÉRŐL. ;. 45 



öröktől fogva gondoltatott. Mindazáltal az istenbcni világeszme és azon 

 eszme kOzt, mellyhcn az isten önmagát örökké megtudamolja, különb- 

 ség van. Az isteni öntudamban teljesen azonos az öny és tárgy ; mert 

 az isten maga az általányos igazság. Végetlen az öny, végetlen a' tárgy, 

 tehát mindenkép végetlen az eszme is. Ellenben az istentől gondolt vi- 

 lágeszme a' gondoló ün)'re avagy istenre nézve végetlen, de tárgyra 

 nézve véges. Mikből világosan láthatni , hogy a' siipernaturaiismus által 

 kiemelt isteni igenlények közt legszembeötlőbb a' végetlenség. 



Mi legyen továbbá szerinte az ember? az eddigiek után nem 

 nehéz meghatározni. Teremtmény tudnillik, melly egyéb tulajdonokon 

 kívül önállás- és öntudammal bir. .Mint önálló, különb nemcsak min- 

 den más teremtménytől , hanem az istentől is. Mint öntudamos , tu- 

 dammal bir önmagáról és teremtménytársairól. Következőleg teremt- 

 mény, mellynek munkásága természete' határain tul nem terjed. Is- 

 méket szerez, de azok' tárgyai mind végesek, t. i. őmaga és azon dol- 

 gok, mik kifejlése' lehotségét fultétezik. Eszméket alakit, de azok is 

 csak az ő véges sajátságait tükrözik vissza. Czélok után törekszik, 

 mellyek ismét csak az ő szükségeire vonatkoznak. Tehát lény, melly- 

 nek legszembeötlőbb jelleme a' végesség. 



És igy az isten végetlen , az ember pedig véges lény. Az isten 

 mint teremtő, fentartó és igazgató tökélyesen ismeri az ember' terme- 

 szetét rendeltetésével és azon módokkal együtt, mik őt végczéljáhozi 

 eljuthatásában elősegítik. Az ember pedig, mint fenébb látók, saját 

 végessége' határain tul teljességgel nem terjedhet. Ámde öntudamárai 

 viszoltában ugyanannak csalhatlan tanúsága által bizonyossá lesz mégis 

 arról , hogy a' véges világén kivül a' végetlen istenről is bir eszmével. 

 Honnan saját végessége mellett a' végetlenről! eszme? A' természet, 

 mint tudamunk' kifejlődhetésének egyik föltéte , kútfejül nem tekinthe- 

 tő; mert az is csak véges lények' össze. \'£ emberi szellem hasonlőlag 

 nem; mert az saját öntudamát határozottan meg tudja különböztetni az 

 isteneszmétől. Tehát sem a' véges természet sem a' véges szellem nem 

 képes az emberben az isteneszmét fölzsenditeni. Mivel pedig nincs oko- 

 zat ok nélkül, nem marad egyéb hátra mint az, hogy tudamunkban az 

 ísteneszme az isten' munkája. () az, ki velünk viszonyba bocsátkozván 



