AZ ISTENESZMIi EIlEDETÉRÖi,. 51 



is olly liatitst gyakoroljon , minút a' fencbl) említett általányos egység 

 szükségei , kívántatik : liogy a' végesség' eszméje is külön kifejlődést 

 nyerjen. Nem is leliet máské|); az emberi tudam azon tér, hol az iste- 

 ni kijelentés czélszerüleg véghczmegy. Ezeken alapszik a' tudambani 

 meghasonlás. A' végesség' eszméje a' végetlenéhez liasonlő jogot kö- 

 vetel. — 



Az embernek a' természetről és Onmagáről szerzett eddigi tu- 

 dása a' tünetek' ingatag határait fői nem miilhatá; mert csupán istent 

 tükröző alakok gyanánt tekintettek. Mindazáltal a' természethez kö- 

 tött életfolyás csakhamar észrevéteti vele, hogy a' természettől sokban 

 függ. A' függés' érzete 's az abból fejlődő majd kellemes majd kelle- 

 metlen állapotok, meg az ezeket részint követő részint megelőző vá- 

 gyak nem sokára ingerré váltak, mi őt a' természethezi közelebb csat- 

 lakozásra szünetlenül izgatta. Végre megszülemlett a' kérdés : mi a' ter- 

 mészet önmagában tekintve? Szükségtelen mutogatnunk , mert önmagá- 

 tól világos: hogy az illy álláspont' következtében a' természeteszme 

 középponti hatalmat gyakorolván , az öneszmét és isteneszmét maga 

 alá hóditja és azoknak kifejlési színezetet a' magáéból kölcsönöz. 



Úgyde ki teve és teheté az előbbi kérdést ? Az ember. És ki 

 ada vagy adhata rá feleletet? Ismét az ember, ki miután ez által a' 

 természeteszmét elméletileg meghaladá, következőleg önállásátől meg- 

 fosztA'án saját önállása alá hóditá, szükségképen fejlett tudamában elő 

 illy kérdés: mi vagyok én? Itt is szükségtelen tovább mutogatnunk, 

 mert önmagától világos, hogy az így megragadt álláspont' kellékeinél 

 fogva az öneszme gyakorland középponti hatalmat , a' természeteszme 

 és isteneszme pedig kifejlési színezetet tőle fognak kölcsönözni. 



Elméletileg tehát fölülemelkedett az ember lígy a' természet-, 

 mint az isteneszmén ; de megtörtént-e ez gyakorlatilag is ? Nincs perez 

 életében, melly őt érzékiségénél fogva a' természettől függőnek nem 

 hirdetné. Az illy függési érintkezések őt most a' gyönyör vagy undor' 

 érzetével , majd a' hasznos vagy káros' képzeletével fogják letartóztat- 

 ni. Keresendí a' gyönyört és hasznost , ellenben utálandja az undort 

 és károst. Elvezet lesz életének fő iránya. Elvezetnél a' fő nyomaték 

 az egyedekre esik. Belé merülend a' természetbe, oda engedendi ma- 

 gát egészen a' külső beiiatásoknak , mik tit utoljára eredeti egységéből 



