52 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 



teljesen kiforgatnák, lia kebelében bizonyos sugalom koronként elő nem 

 villanna, mclly őt a' megzavaró sokaságoknak közepette is egység után 

 sovárogtatja. 



Majd önmagába száll, hogy ezen egység' kntfejét és közitőjét 

 saját kebelében föllelhesse. Hiába. A' külső egyedektől bitorolt ke- 

 dély magáből is csak egyediest forditliat a' bitorlók ellen, mi által a' 

 tudambani meghasonlás egészen rögzötté válik. Titkos kiirthatlan szó- 

 zat fogja őt egy felül az elvesztett eredeti egység, a' rendeltetésének 

 megfelelő boldogság után sovárogtatni , másfélül a' rögzött szokás , az 

 élvezet' minden szellemi emelődést gátoló ingerei az egyediség' szaka- 

 dozottságába vonandják őt vissza. 



Ki képes aztán illy rendellenes viszonyok közt rajta segíteni f 

 Ki helyezendi őt vissza az eredeti viszonyok' öszhangzásába? A' ter- 

 mészet talán? Nem, mert avval meghasonlott. Vagy talán őmaga? Is- 

 mét nem, mert önmagával is meghasonlott. Vagy talán végetlen isten? 

 De hisz avval is meghasonlott. Igenis, meghasonlott az ember istené- 

 vel is, de az isten nem hasonlott meg ővele. Ő az, ki végetlen böl- 

 cseségénél fogva meg nem engedhetvén hogy az emberiség rendelteté- 

 sétől végképen elessék, választ és rendel módokat, mik által eredeti 

 egységéhez mindinkább visszavezettessék. És ezen alapszik 



B) a' hözvetett supernaturalnmus. Láttuk imént, hogy az ember 

 istentőli elesése által általányos meghasonlásba bonyolult. Meghasonlott 

 a' természettel , mert eszméjében a' sokféleség mindenkép elölte az 

 egységet; meghasonlott önmagával, mert egyedies oldala az egyetemi- 

 hezi fölemelkedést mindenkép meggátolta; meghasonlott végre az isten- 

 nel, mert azt a' végességnek mindenkép föláldozta. De az állapot, 

 mclly ben az ember istenével meghasonlott, sem ennek akaratával sem 

 amannak rendeltetésével meg nem egyezhet. Miért is mindenik oldal, 

 ról kívánatos, hogy megszűnjék. Közremunkálás nélkül azonban meg 

 nem történhetik. Igaz, hogy az istenncli meghasonlás egyedül az em- 

 ber' munkája; látható mindamellett, hogy a' kibékült sre közösen kell 

 befolyniok. Az isten végetlen kegyelménél fogva megkezdi és be is 

 végzi; az ember pedig a' kegyelmet szabadon elfogadja. Hogy a' te- 

 remtmények természeti rend szerint munkálva a' kérdéses meghason- 



