56 A MAG-YAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 



tudamában az istenit cs emberit határozottan megválaszthassa, mit a' 

 rsoda még nem eszközöllietett. 



Ez tudnillik az istent inkább tárgyias mint ünyies tartásban 

 emelte ki, olly végetlen hatalomnak jelentvén, melly az egész termé- 

 szeten uralkodik; ellenben az ihle szellemnek lenni tanúsítja, mert 

 szellemhez szellemileg csak szellem szólhat. Az ember a' szellemi köz- 

 lést, mint vele rokont, elfogadja, a' közleményt pedig, miután azt a' 

 világeszmével összetartotta, ollyannak ismerendi, mi a' világeszme fö- 

 lött egyetemiségben határoz. Vagyis ihle által a' már tudamban lev«S, 

 de most nagyobb világosságra hozott isteneszme teljes becsű türvény- 

 nyé fog magasítatni. Tehát az isteni akarat törvény, melly szerint az 

 általányos egység megvalósul; tudamunkban pedig az isteneszme tur- 

 vénj', melly szerint élnünk kell. 



Kiviláglik ezekből , hogy az általányos egység utáni sóvárgás az 

 ihle' következtében, támaszpontot nyer, mellyre bizton nehézkedhetik. 

 Azonban a' törvény még nem elért czél, hanem csak föltét, mellyre 

 az idővel megvalósitandó istennel! kibékülést alapítani kell. Éü erre 

 irány lik 



3) a' jövendőlés, melly a' jövőnek isten általi megtudása. Hogy 

 itt a' jövő az embernek istenneli kibékülése legyen, az említettek után 

 nem szükséges ismétlenünk. Ez még nincs, a' jövendölés azonban biz- 

 tosít arról , hogy lassankénti kifejlésben megvalósítandó lesz , ha az 

 ihlével fölvilágosított isteneszme' tartalmában foglalt törvények szentül 

 teljesítetnek. 



De képes-e az önmagára hagyott ember az illető törvényeket 

 úgy teljesíteni, a' hogyan azt a' megvalósítandó czél kívánja? Kereken 

 állithatni, hogy nem. A' csoda ugyan is csak megalapitá, az ihle csak 

 fölvilágosítá, a' jövendőlés pedig csak buzditá a' sóvárgás' ügyét, melly- 

 nek, ha valósulni akar, küzdenie kell. A' meghasonlási állapot sok- 

 kal mélyebb gyökeret vert már, hogysem egyszerre ki lehetne irtani. 

 Annyi bizonyos, hogy az istenit meg lehet az emberitől választani ; de a* 

 megválasztás nem elég még arra, hogy a' meghasonlott elemek telje- 

 sen összehangzó állapotra jussanak. Az isteninek tehát, mint egyete- 

 minek, küzdenie kell az emberivel, mint egyedivel, és saját törvényei 

 szerint ügy kell meghódítania, hogy általa mindenkép áthatott és vele 



