72 a' magyar tud. társaság' értekezései. 



Iában pedig ez ügyben az ifjúság' szellemét hívom segédül ; minthogy 

 az életnek ez azon szép kora , melly ment még a' szükség' korlá- 

 tozott czcljainak rendszerétől , és melly képes még a' tudományokkal 

 haszonlesés nélkül szabadon foglalkozni. Hasonlőlag ment ő még a' csu- 

 pa tünemények' és hiú dolgok' tagadölagos szellemétől , és a' csupán 

 eriticai törekvésnek tartalmatlanságátol. Az ép és egészséges sziv bir 

 még bátorsággal az igazság' keresésére; és ime az igazság' országa az, 

 hol a' philosophia honol, itt épit ő lakot, mellybe törekvésünk, fára- 

 dozásunk által mi is bebocsátatunk. Minden, mi az életben való, nagy 

 és isteni, eszme által születik: a' philosophia' czélja az eszmét valődi 

 alakjában és általánoságában fölfogni. A' természet kerítve vagyon kor- 

 látokkal; a' szellem pedig szabadon országol. Minden, mi az emberi 

 életet tartja; minden minek bücse vagyon; minden j mi felől valamit 

 tartunk , szellemi természetű ; és a' szellem' ezen országa egyedül az 

 igazság' és valóság' tudatában, egyedül az eszmék' helyes fölfogásában 

 alapszik 's létezik. A' philosophus bízzék tudományában, higyen eszé- 

 nek; bízzék önmagában, hígyen önerejének. Az igazság' bátor keresé- 

 se és a' szellem' hatalmábaní bizakodás első föltétele a' phílosophíaí stú- 

 diumnak; az ember becsülje magát nagyra, 's tegye magát méltóvá a' 

 legnagyobbakra. A' szellem' nagysága- 's hatalmáról nem gondolhat 6 

 eléggé nagyot. A' mindenség' elzárt valójának nincs olly ereje , melly 

 a' vizsgálkodó ész' bátorságának ellentállhatna. Mindennek föl kell előtte 

 nyílni. A' mindenség gazdagságát 's mélységét föltárja az ész előtt, 

 's egész valóját neki adja élvezetül." így szólt, még egyszer mon- 

 dom, Hegel 1818. cet. 22-kén Berlinben. A' miből látható, hogy ő 

 Kant' egész táborának fönszóval hadat izent. Erre a' tusa elkezdetett , 

 mellyben Hegel 1831-kig — ekkor hala meg cholerában — személy sze- 

 rint vezérkedett. Nemcsak szóval tanított, hanem írt is, pedig sokat, 

 igen sokat írt. írásmódja nehézkes , hanyag, rendetlen, visszataszító, 

 és sok helyen nehéz értelmű ; és azért csak nagy béketűréssel és fárad- 

 sággal juthatni ahoz , mi jó benne. A' minek fő oka az , hogy őneki 

 saját, és a' köz szokástól elütő kifejezései vágynak. Különben is, úgy 

 látszik , ő inkább figyelt a' tárgyra , mint a' tárgy' előadására. E' kö- 

 rülmény szolgáltata arra alkalmat, hogy, főkép ellenfelei, ezt mondogat- 

 nák felőle: a' ki világosan nem gondolkodik, nem képes gondolatit ér- 



