VI. 



A' MONGOL HADVEZÉR' LEVELE W. líÉLA VIAGYAR 



KIRÁLYHOZ. 



a' M. ACADEMIA EIjÉBE 



tkrjesztettk 



JERNEI JÁNOS RT. 



I 



Háromszor százév voinílt el a' magyar nemzet' egén ez érles hon- 

 ban megtelepedése óta és pedig többnyire szerencsés, európai művelt- 

 ségének kifejlesztését, hatalmának világliiriivé fölvirágoztatását bokezü- 

 leg cszközlő, kürülnjényck között; a' negyediknek élvezé már majd kcl- 

 lőközepét, midőn IV. Béla országolt a' népes városok és bokros falvak- 

 kal büszke hazán: azon Béla, ki 1240-dik és régibb évi levelekben Dal- 

 mát-, Morvát-, Ráma-, Szerb-, Gács-, Lodomér- ésKiínországok' királj'aül 

 czimeztetvén, nemcsak a' példabeszédként, de valodilag fiet országra 

 szóló parancsokat osztogata, az anj'ahon' határin túl kötelezőket. Az 

 eró's férfi' karaival illy állandó hatalomra vergődött nemzet fölött, mel}'- 

 lyet nyugat' ármánya meggyengítni többször kisértett bódítással lealáz- 

 ni képes nem vala, egyszerre gyászos felhő kerekedik, tüzes nyilaival 

 sújtó, Árpád' ivadékát vég enyészettel fenyegető. A' messzi keletről 

 beözönlött , Ázsia és Európa' nemzeteit sorban tipríí vad csoport, a' ta- 

 tár népekkel egyesülten hóditó mongol tábor, kiirtani indul e' szinte 

 keleti népfajt; dúl és öldököl, 's már első véres megrohanás után, Sa- 

 jónál, annyira megrázkodtatik a' birodalom' oszlopa, hogy eljöttnek 

 jósoltatnék az idő, mellyben függetlenségét rablánczokkal váltja föl, 's 

 e' hóditó hordák' jármai alatt nyögő, nemzetiségüket örök enyészetbe 



