I 



a' MONGOIi hadvezér' LEVELE IV. BÉLA M. KIRÁLYHOZ. 119 



ttt , si siiam vitám ciiperet et suoriitn , per suam et regni siti deditionem , 

 eorum gratiatn festiiiiiis praeveniret." (Matthaei Paris: História Major. 

 Parisiis, 1645. fol. pag. 496.J Narbonai Ivo, Girald burdegali érsekhez 

 1 242-dik év' vége táján küldött levelében pedig azon száműzött angolfi-, 

 és mongolok' tolmácsáról, ki bécsi Ljlielynél elfogaték, beszéli: „Hic ex 

 parte Regis nequissimi Tartaroriim bis renerat ad Regem Hungáriáé 

 Nunciiis et Iiiíerpres , et mala , qiiae postmodum contigerimt , satis ma- 

 iiifeste praemotiendo , comminatus est, nisi se, et regniim si/um Tarta- 

 reae dederet servitHti." (U. o. pag. 412) De hol létezik, 's milly tartalmit 

 vala egyik vagy másik levél? azt nem tiidá, nem tiidhatá senki, sót oly- 

 Ij'annak valahai clókerülte iránt még csak remény sem tápláltathaték. 

 Azonban, ürüm a' történet' buvárinak ! fölmerült a* mohos régiségből 

 azon levelek' egyike, nem ugyan eredetiben, de latin, 's mondhatni, hi- 

 teles fordításban. És vélnók-e, ki tartá fön a' késő maradék' számára? 

 A' hazai türténetiróktól gyakran emlegetett Jnlianus nevű prédikátori 

 vagydomokosi magyar szerzetes férfiúnak, azon Julianusnak köszönhetjük 

 ezt, ki IV. Béla alatt az ázsiai magyarok' fölkeresésére küldetvén, vész- 

 teljes fáradozása' sikeréről költ, 's vaticaniimi példányból Desericzki 

 Incze által legelőször közzétett emlékirat' nyomán (De i/iitiis ac majori- 

 bus Hungarorum Commentaria. Budae , mS.fol. Tom. I. pag. 170. sey.) 

 minden tanult magyartól ismertetik. Ezen, örök emlékezetünket kivítta 

 buzgó egyén a' mongol had' kikémlelésével is megbízatván , éjszakkelct- 

 rőli visszajöttével a' romai szék' követéhez egy külön tudósítást nyuj- 

 ta, a' mongolok' eredete és hadviselése' módjáról szólót, melly tudósí- 

 tás aztán IV. Bélától Berthold aqiiileai patriarchával közöltetek , ki azt 

 Albrecht tiroli gróf-, és Egno brixeni püspöknek küldé meg. E' becses 

 irományt százados rejtekeiből napfényre hozva, egész terjedelmében 

 köztudomásra juttatá báró Hormayr-Hortenburg József illy czímü könyv- 

 ben : Die goldene Chronik von Hohenschwangau der Bnrg der IVelfen , 

 der Hohenstaiiffen und der Scheijren. München, 1842. 4-o. //. Th. S. 

 68 — 69. A' tudósítás' episodját alkotja a* Béla királyhoz irott kháni le- 

 vél, melly szóról szóra így hangzik: 



„Ego Chaijn nunciiis regis celesti ciii dedit potentiam siiper terram 

 subicientes mihi se exaltare et depriinere adversantes. Miror de te Hun- 

 garorum regule , quod, cum ad te miserim tricesima vice legát os , qita- 



