a" mongol hadvezér levele IV. BÉLA M. KIRÁLYHOZ. 125 



nem intézkedett volna is valóban nagy lelkű áldozatot hozó nemzet, 

 mint Is az 1836-diki országgyűlés csalliatatlaniíl bizonyítja. — Mondhat- 

 ja Hgyan valaki : hisz' itt van az illy munkálkodásokra rendeltetésénél 

 fogva fölhívott történetírási osztályunk. Igaz! de kérdem vis'/ont: vall- 

 jon társaságunktól, mint az összes nemzet' pártfogásán kívüli, ezer 

 szükségekkel lankadásig tengve lengve küzdő intézettőt sikeres műkö- 

 dést e' részben is joggal és méltánynyal várhat-e a' haza? 



Jfigyz-'t. A' vaticanunii emlékiratbnn következők foglaltatnak a' nagy-magyar- 

 országi vagyis baskurd magyarokról: „Ks föltalálá (Julianus) őket (a' magyarokat) a' 

 Volga nagy folyó\iz mellett. Kik lát\án őt, es hogy magyar lenne megértvén, nem 

 kove.set örvendeztek odajöttének : körülfogván őt a' házakban és falukban , és az ő 

 keresztyén feleiknek királyuk- meg országukról gondosan tudakozódván. Es a' mit 

 csak ugy a' hitről mint más egyebekről nekik előadni akara , a' legszorgalmatosban 

 hallgnták , mert valóban magyar nyelvök vala, és érték őt , és ő is őket. Pogányok, 

 az istenről nem levén semmi isnieretök. De bálványokat sem imádnak , hanem bar- 

 mokként élnek. Földeket nem mivelnek: ló-, farkas- és hasonnemű húsokat esznek; 

 lótejet és vért isznak'). Lovakban és fegyverekben bővelkednek: és legerősbek a' ha- 

 dakban. A' régiek' hagyományából tudják azt is, hogy ezen (európai) magyarok ő- 

 tőlök szárma/ának ; de hol lennének , nem tudák. A' tatár nemzet kőzeldökben van ; 

 de azon tatárok megütközvén velők, nem győzhetek le őket a hadban; sőt inkább 

 az első csatában meggyőzetlek ált lok. Azért is őket barátaik- és társaiknak válasz- 

 ták. Ugyancsak egyesülve XV országot pusztítottak el." — Világos ezekből , minő 

 erős és hadakozó vala a' Volga' mellékin elmaradott magyar népség. IVem hihetlen 

 ennélfogva Julianusnak fönnebb érintett azon tanutétele, miszerint tizennégy évig el- 

 lenszegülének a' mongol hóditó seregnek. Egybevág ezekkel az arab iróseregnek a 

 nagymagyarországi — basgurd — népségről szóló bizonyitása. Ibn Foszlan 921-ben 

 följegy/.é rólok, hogy a' törökfaju népség' leggonoszb- és leghatalmasbika , és hogy 

 az öldöklésekben legbátrabbak. (Friiehii: De Chazaris Ejcerpta ex Scripforibus 

 Arabicis. Pelrojmli, 1822. i-o. De BnscAAirís , pag. 6J. Edrisi irá 1154-ben szinte 

 felölök, miként kétezernyi katonát állitnak talpra, 's az erdőkbe menekülnek, hol 

 nehéz őket beérni; és hogy olly vitézek mint vállalkozók. CGeogrujihie d' Edrisi tra- 

 diíile de l' Aritbe'e eii Fruii(;iiis par P. Améde'e Juubert. Paris, 1840. 4-o. Tom. Il.p.iOS.^ 



') A' Codex Diplomaticus Hungáriáé' irója cTojn. ll'.rnl. I. fag. hh.) borivókká is teszi ükét; 

 de ennek a' vatirani kéziratban semmi njoma. Honnan is vették volna aztM 



