AZ M. DCC. LXIV-KI ORSZÁGGYŰLÉS TÖRTÉNETE. 135 



ban azokra fontosságukhoz képest válaszolhassanak, előbb a' velők 

 kapcsolatban levő sérelmeket 's kivánatokat szükség megháiiyiiiok. Azon 

 lesznek mindazáltal, hogy őfelsége' várakozásának mennél előbb meg- 

 felelhessenek." 



Valamint az országos rendek előlegesen tárgyalták Kollár' mun- 

 kájának ügyét, ugy a' választmány is gyors volt annak megvizsgálá- 

 sában: tudósítását már jul. 16-kán (a' 10-dik ülésben) beadta mind a' 

 két táblához. Érdekes ugyan ezen egész tud(isitás , mert hű tükréül 

 szolgál azon kor' elfogultságának , ferde eszméinek 's tudatlanságának : 

 rövidség' okáért mindazáltal csak néhány vádpontot fogunk említeni. 

 Büntetésre méltő vakmerőségről vádolják Kollárt, midőn állítja, hogy 

 sz. István' első kíinyve nem tartozik törvénykönyveink közé, nem egyéb 

 levén, mint Bazil görög császárnak fiához, Lciihoz intézett tanácsainak 

 másolata. Lázítónak jellemzik továbbá a' szerző' azon tételét, mellyben 

 mondja, hogy oktalanul 's eszélyteleniíl cselekszik, a' ki a' régi törvé- 

 nyes szokásokat csodiílja, 's a' hazának ártalmára van, a' ki a.' régi 

 szokásokhoz konokul ragaszkodik; és a' legtűrhetlencbb rágalomnak 's 

 bujtogatásnak nevezik azon állítását, miszerint számos szokás van ná- 

 lunk, mellyek a' féktelenség 's erőszak' korában keletkeztek, s mind 

 meg annyi makacs kóranyagként a' haza' boldogságát, sőt magát annak 

 fenállását is többször a' legnagyobb veszélybe ejtették. Igen rósz néven 

 veszik , hogy Verbőczyt egynémiben tudatlanságról vádolja , és szem- 

 telen rágalmazónak nevezik őt, mivel Verbőczy' Hármaskönyvét ko- 

 rának előítéleteivel elárasztottnak mondja. De mindenek felett azon két 

 állítás volt a' botránkozás' legnagyobb köve, mellyek' egyikében azt vi- 

 tatja Kollár, hogy a' magyar szent korona hírtokjogát 's uraságát az 

 egyházi javakra fentartotta; 's a' királyt, hogy több módja legyen az 

 országot boldogítani, azoknak elfoglalására ösztönzi; másikában pedig 

 igy szól: „A' gazdagabbak a' szükséges adózási terheket viselni nem 

 akarják, 's a' régi kiváltságok' hiú czíme alatt a' szerencsétlen jobbá- 

 gyot, kinek nyomorú életén kívül semmi tulajdona, sokféle adózásra 

 kényszerítik; 's ez az oka, miérthogy a' nemtelenek akár hol inkább 

 laknak mint hazájokhan ; mert ki laknék örömmel , ki nemzene gyer- 

 mekeket szívesen olly hazában, hol a' köz terhek mindenkitől igazsá- 



